Справа № 461/8744/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/434/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у м.Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000274 від 05.09.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стрий, Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 10.05.2018 р. Дрогобицьким районним судом Львівської області, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Стрий, Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 28.12.2021 р. Стрийським районним судом Львівської області, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9 ,

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк - 3 (три) роки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_6 змінено на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк - 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 р. у виді 6 (шести) місяців арешту постановлено виконувати самостійно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_7 змінено на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_6 , 05.09. 2021 р., приблизно о 02.00 год., перебуваючи у парку «Високий Замок», поблизу перехресть вул.Ужгородська та вул.Замкова у м.Львові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , для уникнення опору з боку потерпілого ОСОБА_11 , нанесли йому декілька ударів кулаками рук в обличчя, чим спричинили потерпілому синець повіки лівого ока, після чого відкрито, спільно з ОСОБА_7 , викрали із внутрішньої кишені куртки потерпілого гаманець чорного кольору, у якому знаходились три банківські карти «Білорусь банк», «Гостковская Ядвіга», «Тіртпорт», грошові кошти в сумі 3000 грн., 270 злотих (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 1917 гривень), два долари США (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 54 гривні) та один Єгипетський фунт у вигляді монети (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 1 гривня 71 копійка), на якому зображений сфінкс, а із правої зовнішньої кишені «IQOS 2.4. плюс», вартістю 40 євро (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 1280 гривень) та дві пачки стіків з білоруськими акцизними марками вартістю по 2 долари кожна (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 54 гривні) та в подальшому розпорядились викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 6360,71 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 05.09. 2021 р., приблизно о 02.00 год., перебуваючи у парку «Високий Замок», поблизу перехресть вул.Ужгородська та вул.Замкова у м.Львові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , для уникнення опору з боку потерпілого ОСОБА_11 , нанесли йому декілька ударів кулаками рук в обличчя, чим спричинили потерпілому синець повіки лівого ока, після чого відкрито, спільно з ОСОБА_6 , викрали із внутрішньої кишені куртки потерпілого гаманець чорного кольору, у якому знаходились три банківські карти «Білорусь банк», «Гостковская Ядвіга», «Тіртпорт», грошові кошти в сумі 3000 грн., 270 злотих (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 1917 гривень), два долари США (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 54 гривні) та один Єгипетський фунт у вигляді монети (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 1 гривня 71 копійка), на якому зображений сфінкс, а із правої зовнішньої кишені « IQOS 2.4. плюс», вартістю 40 євро (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 1280 гривень) та дві пачки стіків з білоруськими акцизними марками вартістю по 2 долари кожна (що станом на 05.09.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ становить 54 гривні) та в подальшому розпорядились викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 6360,71 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

На вирок суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вказаним вироком визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.

Зазначає, що при прийнятті рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання із випробуванням, судом не враховано обставин, які підлягають врахуванню відповідно до вимог ст. 75 КК України, не дано цим обставинам оцінку в їх сукупності, викладені у вироку висновки про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання не вмотивовані.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, мотивуючи прийняте рішення, одними і тими ж обставинами обґрунтував як призначення покарання, так і звільнення від його відбування з випробуванням. При цьому, у вироку судом не зазначено, які саме підстави слугували для висновку про те, що виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними злочинів можливе без відбування покарання. У той же час, суд залишив поза увагою та не надав відповідної оцінки даним про ступінь тяжкість злочину, особу винного та іншим обставинам справи.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_12 та ОСОБА_6 раніше неодноразово судимі, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, маючи непогашену судимість, знову вчинили злочин цієї категорії, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Зазначає, що вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_12 тяжкого злочину проти власності, зокрема у період непогашеної судимості, ставить під сумнів щирість їх каяття. Також у вироку відсутні дані про відшкодування обвинуваченими матеріальної шкоди, заподіяною потерпілому внаслідок вчинення злочину.

На думку прокурора, вищенаведеним обставинам у їх сукупності суд першої інстанції не дав відповідної оцінки, передусім з точки зору суспільної небезпечності засуджених, тому звільнення у даному випадку ОСОБА_6 та ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає не лише у виправленні засуджених, а й у запобіганні вчиненню ними нових злочинів, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань.

Сторона обвинувачення вважає, що вирок суду ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки належні і достатні мотиви та підстави застосування ст. 75 КК України не наведені, а покарання, призначене із застосуванням положень цієї статті, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задоволити, виступи обвинувачених та їх захисників, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 у у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, вироком Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк - 3 (три) роки та покладено обов`язки, передбачані ст.76 КК України

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк - 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 р. у виді 6 (шести) місяців арешту постановлено виконувати самостійно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства зазначивши, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 : щире каяття та повне визнання вини й відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Вважаючи обґрунтованим визнання судом першої інстанції обставин, які характеризують особу обвинуваченого, визнання ним вини, відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів погоджується з видом і розміром призначеного покарання обвинуваченому, оскільки таке призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Що ж стосується звільнення від відбування покарання з випробуванням, то за змістом ст.75 КК України, суд вправі прийняти таке рішення лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому покарання.

Цих вимог закону суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримався, у зв`язку з чим помилково прийшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам, способу та характеру, меті й мотиву його вчинення, ступеню суспільної небезпеки скоєного, аналізу особи винного, як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок м`якості та суперечить вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий зокрема 19.04.2018 Стрийським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту; 10.05.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 23.08.2019 на підставі ч.4 ст.70 КК України визначено остаточне покарання за вироком від 10.05.2018 та від 19.04.2018 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці позбавлення волі; 23.09.2019 Дрогобицьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України до 6 років позбавлення волі.

Колегія суддів бере до уваги, що після звільнення з установи відбування покарання, ОСОБА_6 , маючи непогашену судимість, 05.09.2021 вчинив новий тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України,що свідчить про відсутність правослухняної поведінки останнього та про те, що на шлях виправлення обвинувачений не став та не зробив для себе належних висновків, знову вчинивши злочин проти власності.

Щодо врахування місцевим судом щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегії суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду зазначеного у постанові від 05.11.2019 по справі №531/955/16, щирим каяттям визнається, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненні певного злочину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З огляду на те, що окрім визнання обвинуваченим вини у вчиненняі злочину, останній не проявив щирого жалю та осуду своєї поведінки, про що свідчить відсутність даних про відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому, апеляційний суд не вбачає наявності щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 .

Вищенаведені обставини правопорушення та дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , ступінь тяжкості злочину, який визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами справи, дають колегії суддів підстави прийти до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без відбування покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 : щире каяття та повне визнання вини й відсутність обставин, що обтяжують покарання та з врахуванням обставин справи, особи винного та прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України суд першої інстанції в повній мірі не врахував, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та не навів у вироку обставин, які б у сукупності із вже зазначеними і врахованими при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України, вказували б на можливість застосувати до нього одночасно і положення ст. 75 КК України.

Місцевий суд не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який будучи неодноразово судимим, зокрема 21.05.2014 Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 років 6 місяці, 19.10.2017 звільнений після відбуття строку покарання; 12.04.2018 Стрийським міськрайонним судом за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту та востаннє вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2021 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців, за злочини вчинені 28.08.2020 та 22.08.2021 після вчинення яких обвинувачений ОСОБА_7 05.09.2021 вчинив новий злочин, інкримінований йому в даному кримінальному провадженні.

Також колегія суддів приходить до висновку, про безпідставність визнання судом першої інстанції щирого каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки щирий жаль з приводу вчиненого злочину та осуд своєї поведінки, насамперед повинні виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що свідчать про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 шкоди заподіяної потерпілому.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування призначеного покарання за умови застосування положень ст. 75 КК України є необґрунтований та зроблений без належного аналізу матеріалів кримінального провадження.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, визнання обвинуваченим своєї вини, дані про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, не перебуває на обліку в нарколога та психіатра, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_14 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, визнання вини обвинуваченим, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо доводів прокурора про необхідність часткового складання покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за цим вироком та вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2021 року, то станом на час розгляду апеляційної скарги колегією суддів обвинувачений ОСОБА_7 відбув покарання за даним вироком та 28 липня 2022 року був звільнений у зв`язку з відбуттям покарання.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним в законі про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413, ст. 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановлення нового вироку.

Керуючись ч.15 ст. 615, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3