Справа № 145/224/21
Провадження №1-кп/145/50/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2023 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в смт Тиврів в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 04.02.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031, відносно вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженкою с.Котюжинці Калинівського району Вінницької області, жителькою АДРЕСА_1 , громадянкою України, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимої;

кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 21.12.2020 приблизно о 16:50 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Продукти», що розташований по АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисний мотив, шляхом вільного доступу, таємно, викрала із каси магазину кошти в сумі 500 грн.

Після вчиненого ОСОБА_4 залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вище вказану суму.

Крім того, 27.12.2020, приблизно о 10:25 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрала із каси магазину грошові кошти в сумі 1000 грн.

Після вчиненого ОСОБА_4 залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій на вище вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винуватість в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1, ч.2 ст.185 КК України визнала, розкаялася у вчиненому, визнала фактичні обставини справи.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 дала показання, що дійсно 21.12.2020 приблизно о 16:50 год., у магазині «Продукти», в с. Селище викрала з каси магазину 500 грн., а зранку 27.12.2020 з цього ж магазину - 1000 грн. У вчиненому кається.

Суд вважає показання обвинуваченої є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а навпаки підтверджуються іншими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 повинна нести відповідальність за ч.1, ч.2 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винної ОСОБА_4 (відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимої, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , 2011 р.н., сина ОСОБА_7 , 2016 р.н., не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння, щире каяття, обставин, які обтяжують її відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинувачену у кримінальному провадженні, складеної Вінницьким районним відділом №2 ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченій оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України, суд призначає їй покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень.

Суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Керуючись ст. ст.349, 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, і призначити покарання:

за ч.1 ст.185 КК України - 2 (два) роки обмеження волі;

за ч.2 ст.185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік 6 (місяців) вона не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1