Справа №-613/1198/20 Провадження №-1-кп/613/23/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

експерта ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Богодухові кримінальне провадження № 0000756 від 06.11.2017 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каймахли, Казахського району, Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 06.11.2017 близько 09-00 год., перебуваючи поруч із торгівельним павільйоном, розташованим поблизу території ТОВ «Богодухівський ринок» за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Кооперативна 6, в ході сварки з раніше знайомим йому ОСОБА_4 , яка розпочалась на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_4 один удар металевою сокирою в область голови. Захищаючись від удару, ОСОБА_4 закрив голову лівою рукою, у зв`язку з чим удар прийшовся в область лівого передпліччя. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, знову навмисно наніс ОСОБА_4 другий удар металевою сокирою в область голови, тобто, життєво важливий орган, чим спричинив останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 231-БГ/17 від 17.11.2017, тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 діб, але не більше 3 тижнів (21 день), після чого ОСОБА_4 , з метою уникнення подальшого отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_6 та недоведення до кінця умислу останнього на умисне вбивство, залишив місце події.

Таким чином, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на умисне вбивство, не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, у зв`язку з чим злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав. Пояснив, що з ОСОБА_4 вони були раніше знайомі, оскільки обидва орендували торгівельні павільйони недалеко один від одного та займалися торгівлею на Богодухівському ринку, мали дружині відносини, щодня разом снідали та обідали. Згодом між сином ОСОБА_6 та сином ОСОБА_4 виникло непорозуміння, пов`язане з ремонтом автомобіля, а саме, син ОСОБА_4 взяв гроші за пофарбуванням автомобіля, належного сину ОСОБА_6 , однак, своїх зобов`язань не виконав та зник з міста. 06.11.2017 близько 09-00 год. обвинувачений перебував у своєму торгівельному павільйоні, розташованому на території ТОВ «Богодухівський ринок» за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Кооперативна 6, та рубав дрова для розтопки павільйону. Поруч знаходилися дві жінки-покупці, навпроти павільйону стояли два легкові автомобілі. В цей час до його павільйону під`їхав на велосипеді ОСОБА_4 , підійшов до ОСОБА_6 та почав висловлювати останньому претензії з приводу того, що ОСОБА_6 сказав про негідну поведінку сина ОСОБА_4 дружині останнього, яка не знала про цей випадок. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла сварка. При цьому потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_4 ударив ОСОБА_6 в область нижньої щелепи з правого боку, вони почали боротися, ОСОБА_6 впав, ОСОБА_4 почав його душити. Боротьба в положенні лежачи тривала близько 3-5 хвилин, в цей час ОСОБА_4 знаходився зверху. Лежачи на землі, відчуваючи фізичну перевагу ОСОБА_4 та побоюючись, що він його задушить, для того, щоб скинути з себе ОСОБА_4 , обвинувачений схопив перше, що попалося під руку, не розбираючись, що саме (дрова чи сокиру, які знаходилися поряд), та один раз ударив ОСОБА_4 по голові зверху, оскільки нанести удар в інше місце з лежачого положення ОСОБА_6 не міг. Більше ударів ОСОБА_4 ОСОБА_6 не наносив. Після цього, через пару хвилин, ОСОБА_6 скинув з себе потерпілого, вони піднялися і розійшлися. ОСОБА_4 вилаявся, взяв велосипед, що стояв з боку від павільйону, і пішов з місця події. ОСОБА_9 його не переслідував, не намагався його зупинити або наздогнати, ОСОБА_4 безперешкодно залишив місце події. Через кілька хвилин потерпілий повернувся, запропонував примиритися і випити, ОСОБА_6 відмовився, і ОСОБА_4 знову взяв велосипед і пішов з місця події. Жодних слідів крові на потерпілому не було. Через півгодини приїхали працівники поліції, поставили обвинуваченому питання з приводу подій, які відбулися, записали це, та направили його на експертизу, в ході якої у ОСОБА_6 були зняті тілесні ушкодження. Близько 8-ї години вечора цього ж дня до обвинуваченого додому приїхали працівники поліції, запитали, чи є у нього у вагончику сокира, на що ОСОБА_6 відповідів, що у нього у вагончику є три сокири. Після цього вони разом поїхали до обвинуваченого на роботу, і працівники поліції забрали найменшу сокиру з тих, що була у павільйоні ОСОБА_6 , поклали її в пакет, сказали, щоб він підписав документ про вилучення сокири, жодних понятих при цьому не було. Потім повезли ОСОБА_6 на освідування щодо стану алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений стверджував про відсутність наміру на вбивство ОСОБА_4 , оскільки відносини між ними були дружніми, вони працювали разом. Вважає свої дії правомірними та вимушеними, вчиненими виключно в межах та з метою самооборони. Вказав, що удар він наніс ОСОБА_4 неприцільно, лише щоб відбитися від його агресивних дій. Крім того, особисто він від ударів ОСОБА_4 також отримав тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта. Зазначив, що жодних коштів (відшкодування матеріальної або моральної шкоди) ОСОБА_4 він не виплачував. Враховуючи викладене, вважає себе невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та стверджує, що лише захищався від неправомірних дій ОСОБА_4 .. Наразі він шкодує про те, що ударив ОСОБА_4 , однак, стверджує, що наміру вбивати ОСОБА_4 він не мав.

Захисник у судовому засіданні зазначив, що під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не мав наміру на вбивство та діяв з неконкретизованим умислом, а тому його дії не можуть бути кваліфіковані як замах на вбивство, який може бути вчинений лише з прямим умислом. Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.02.2020 у справі № 164/1826/17, дії ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за фактичними наслідками як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, за ч.2 ст.125 КК України.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, його вина у вчиненні цього злочину підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, а також показаннями потерпілого та свідків, наданими у судовому засіданні.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 у пояснив, що напередодні подій, які сталися 06.11.2017, ОСОБА_6 зустрів дружину потерпілого, ображав її та вимагав у неї гроші. ОСОБА_4 пообіцяв дружині поговорити з цього приводу з ОСОБА_6 . 06.11.2017 ОСОБА_4 їхав з роботи на велосипеді через ринок та побачив ОСОБА_6 , під`їхав до нього та запитав, у зв`язку з чим останній висловлював претензії його дружині. В цей момент ОСОБА_4 тримав у руках велосипед, який стояв між ними. ОСОБА_6 двічі вдарив ОСОБА_4 в обличчя, останній виставив руку, тому удар ОСОБА_6 не влучив у ціль. Після цього ОСОБА_4 зібрався поїхати, та, сідаючи на велосипед, побачив, що ОСОБА_6 побіг у кіоск, відчинив двері, схопив у вагончику сокиру (не зникаючи з поля зору потерпілого), та побіг до нього із сокирою. Підбігши до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 намагався ударити його по голові сокирою, зверху вниз, однак, ОСОБА_4 захистився, закривши голову лівою рукою. Внаслідок удару було розрубано рукав дублянки, у яку був одягнений потерпілий. Потім обвинувачений ще раз ударив його по голові лезом ції ж сокири, розсік йому голову, у потерпілого з рани пішла кров. ОСОБА_4 сів на велосипед та поїхав додому. ОСОБА_6 кричав і лаявся матом йому в слід, однак, за потерпілим не погнався. Вважає, що якби він не залишив місце конфлікту, обвинувачений продожував би наносити удари та убив би його. Пояснив, проживає неподалік від ринку, коли він прийшов додому, вдома перебувала його дружина, яка, побачивши ОСОБА_4 всього у крові, викликала швидку допомогу та поліцію. Після приїзду швидкої ОСОБА_4 забрали в лікарню, оскільки необхідно було зашити рану.

Потерпілий вказав, що ОСОБА_6 наносив удари маленькою металевою сокирою, рукоятка якої була не дерев`яною.

Підтвердив, що наразі з обвинуваченим він примирився, оскільки ОСОБА_6 попросив у нього вибачення, та відшкодував кошти, витрачені ОСОБА_4 на лікування. Просив обвинуваченого суворо не карати.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є дружиною потерпілого, разом вони проживають недалеко від ринку м. Богодухова. Зазначила, що її син фарбував або ремонтував автомобіль Сулейманових, деталей цих відносин свідок не знає. Після цього ОСОБА_6 неодноразово погрожував їй та вимагав у неї гроші, причину цього свідок не розуміла. Про це вона повідомила чоловіку, який пообіцяв поговорити з ОСОБА_6 . 06.11.2017 її чоловік вранці біля 9-00 год. приїхав на велосипеді з роботи додому весь в крові, розказав їй, що ОСОБА_6 ударив його сокирою по голові. У потерпілого була рясна кровотеча, кров була на голові, шиї, на голові була рубана рана. Дублянка, в якій був одягнутий ОСОБА_4 , була розрубана в одному місці на рукаві, було чітко видно, що ушкодження на дублянці утворилися від її розрублення. Крім того, у ОСОБА_4 на руці був сильний набряк, оскільки потерпілий затулявся від удару рукою, свідок подумала, що рука переламана, у зв`язку з чим ОСОБА_4 направили на рентген, в лікарні підтвердилося, що ушкодження руки було свіжим. Пошкодження на рукаві дублянки та на руці у потерпілого співпадали за розташуванням. До цього свідок востаннє бачила свого чоловіка напередодні ввечері, коли він збирався на роботу в нічну зміну, дублянка на ньому була ціла. Підтвердила, що після конфлікту ОСОБА_6 відшкодував її чоловіку кошти, витрачені на лікування.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що є сином потерпілого ОСОБА_4 .. Зазначив, що у листопаді 2017 року він та його матір ОСОБА_10 перебували удома, він був у гаражі. З роботи приїхав його батько ОСОБА_4 , у який був увесь в крові, кров йшла з голови. Вони разом викликали швидку допомогу. Батько пояснив, що ОСОБА_6 ударив його по голові, один раз по руці, другий раз по голові, це сталося на ринку, біля кіоска обвинуваченого. Пояснив, що він, ОСОБА_11 , фарбував автомобіль сина ОСОБА_6 , та вважає, що свої зобов`язання щодо пофарбування автомобіля він виконав належним чином, однак, сину обвинуваченого щось не сподобалось. Проте, цей конфлікт подальшого розвитку не знайшов, свідок вважав його вичерпаним.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є дружиною обвинуваченого, працює разом із чоловіком на ринку, вони займаються торгівлею овочами та фруктами. З ОСОБА_4 та його родиною вона також була знайома, оскільки останні також займалися торгівлею на ринку, та купували у них продукти. Її чоловік та ОСОБА_4 раніше спілкувалися, мали нормальні відносини, інколи разом вживали алкогольні напої. Зазначила, що 06.11.2017 вранці вона перебувала на своєму робочому місці - у торгівельному вагончику на ринку за адресою: м. Богодухів, вул. Коопертивна, 6, розпалювала пічку, та побачила, що по ринку повз вагончика проїхав ОСОБА_4 на велосипеді, потім він повернувся, встав з велосипеду, запропонував її чоловіку випити разом. ОСОБА_6 відмовився, ОСОБА_4 сів на велосипед і поїхав. Коли ОСОБА_4 під`їжджав до кіоску, її чоловік знаходився біля свого автомобіля «Газель», що стояв біля кіоску. ОСОБА_6 не погрожував Гирці, не намагався його наздогнати, ОСОБА_4 не тікав, сів на велосипед та поїхав. Жодної бійки, конфліктної ситуації свідок не бачила, звуків боротьби не чула. Двері у вагончик в цей час були зачинені. Крові на ОСОБА_4 свідок також не бачила. Натомість, після 06.11.2017 вона бачила на обличчі у чоловіка синець. Чоловік їй розповідав, що ОСОБА_4 намагався його ударити.

Також, свідок вказала, що у її чоловіка була сокира, яка лежала в коридорі вагончику та використовувалась для рубки дров. 06.11.2017 працівники поліції вилучили з їх торгівельного вагончику маленьку чорну металеву сокиру, яка лежала у коридорі вагончику та була першою-ліпшою сокирою, яку знайшли у них працівники поліції. Жодного документу під час вилучення сокири не складалося, однак, вночі того ж дня до них додому приїхали працівники поліції та просили її чоловіка підписати якийсь документ.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що вранці 06.11.2017 він на своєму автомобілі ВАЗ під`їхав до ринку, став на парковці навпроти кіоску, де здійснює торгівлю ОСОБА_6 . Збоку до кіоску підійшов незнайомий свідку чоловік, поставив велосипед, підійшов до хазяїна магазину, який стояв на порозі магазину, вони розмовляли, потім той чоловік, що підійшов, наніс рукою удар хазяїну магазину в область обличчя, вони впали, деякий час боролися (близько хвилини) в дверному пройомі павільйона, потім піднялися, розійшлися. Потерпілий з велосипедом у руках пішов у бік ставка, ОСОБА_6 не перешкоджав йому, не гнався за ним. Потім чоловік з велосипедом повернувся, з дороги почав кричати хазяїну магазину щось, схоже на «наливай», і виразився нецензурною лайкою, хазяїн відповів тим самим, чоловік сів на велосипед і поїхав. Потерпілий не тікав, хазяїн магазину його не наздоганяв. Деталей боротьби свідок не бачив, розмову між потерпілим та обвинуваченим чітко не чув, оскільки його автомобіль стояв на деякій відстані (10-12 метрів від місця події), сам свідок весь час знаходився у закритому автомобілі. Разом з тим, на запитання представника потерпілого зазначив, що намір розмирити чоловіків під час боротьби у нього не виникло, оскільки боротьба, на думку свідка, не носила серйозного характеру, та не могла завдати значних тілесних ушкоджень жодній зі сторін конфлікту.

Протоколом від 06.11.2017 зафіксовано прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 , який просив прийняти міри реагування до громадянина на ім`я ОСОБА_14 , який 06.11.2017 близько 09 год. 00 хв. спричинив йому тілесні ушкодження на вул. Кооперативній в м. Богодухів (т.1, а.с.196).

Протоколом огляду місця події від 22.11.2017, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_4 , та фототаблицею до нього підтверджено, що ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції свою зимову чоловічу куртку, на якій лівому рукаві із зовнішнього боку виявлено два пошкодження розрізи, розмірами 1,4 х 0,6 мм та 1,1 х 1,2 см. Як пояснив ОСОБА_4 у ході проведення огляду місця події, вказана куртка-дублянка була одягнута на ньому під час того, як 06.11.2017 йому наніс тілесні ушкодження сокирою ОСОБА_6 . ОСОБА_4 , одягнутий у вищевказану куртку-дублянку, прикривався рукою від удару по голові сокирою ОСОБА_6 , тому удар пройшовся по руці, внаслідок чого на дублянці, а саме на лівому рукаві залишилися пошкодження.

В ході огляду місця події вилучено коричневу куртку-дублянку (т.1, а.с.202-207).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17.11.2017 № 231-БГ/17 у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку, яка за ступенем тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 днів, алне не більше 3-х тижнів (21 день); садно в області лівого передпліччя, яке за ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Вищевказані тілесні ушкодження могли бути нанесені ОСОБА_4 06.11.2017 та утворилися від рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючу поверхню, індивідуальні особливості якої не знайшли свого відображення в характері тілесних ушкоджень, але таким предметом могло бути і лезо представленої на експертизу сокири.

Вказані ушкодження виникли від двох травматичних дій, нанесених ОСОБА_4 сторонньою особою, з прикладенням сили, достатньої для їх виникнення. Власноручне спричинення вищевказаних ушкоджень виключено, вони також не могли виникнути внаслідок падіння ОСОБА_4 з висоти зросту на землю.

Виходячи зі змісту вказаного висновку, на експертизу була представлена металева сокира на пластмасовому топорищі. Загальна довжина сокири 32 см, металева частина сокири 17 см, обух прямокутної форми розмірами 4,5 х 1,8 см. Лезо довжиною 7,5 см. Кромка леза дещо затуплена та має дрібні зазубрини. Поверхня ударної частини сокири відносн гладка, ребра та кути згладжені. Топорище виконано з пластмаси чорного кольору, розмірами 15 х 3 х 2,5 см, на його нижньому кінці наявний заводський відбиток з написом «ц. 2 р. 50 коп.». В цілому сокира має сліди тривалого зберігання та користування. Будь-яких сторонніх накладень на сокирі немає (т.1, а.с.218-219).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06.11.2017 № 229-БГ/17 у ОСОБА_6 мало місце тілесне ушкодження садно в області підборіддя зліва, яка за ступенем тядкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вищевказане ушкодження утворилося від ударно-ковзаючої дії тупого твердого премету з обмеженою травмуючої поверхнею, індивідуальні особливості якого не знайшли свого відображення в характері ушкодження, але таким предметом міг бути і кулак руки людини, в період часу 06.11.2017. Садно, що виникло у ОСОБА_6 , виникло від однієї травматичної дії, нанесеної сторонньою особою, з прикладенням сили, достатньої для його виникнення. Власноручне спричинення вказаного садна малоймовірно, воно також не могло виникнути внаслідок падіння ОСОБА_6 з висоти зросту на землю (т.1, а.с.225-226).

Виходячи зі змісту цього висновку, під час огляду експертом ОСОБА_6 зазначав, що 06.11.2017 близько 10 год. 00 хв. на території Богодухівського ринку в ході виниклої сварки ОСОБА_15 наніс йому 5-6 ударів кулаками в область обличчя та голови, після нанесених ударів ОСОБА_6 упав на спину (т.1, а.с.225-226).

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 від 22.11.2017 підтверджується, що під час проведення слідчої дії потерпілий надав детальні показання щодо обставин, які мали місце 06.11.2017 приблизно о 09 год. 30 хв. на території Богодухівського ринку поблизу торгівельного павільйону ОСОБА_6 . Зміст показань, наданих ОСОБА_4 під час слідчого експерименту, відповідає змісту показань, наданих потерпілим у судовому засіданні.

Так, під час слідчого експерименту ОСОБА_4 пояснив, що 06.11.2017 близько 09 год. 30 хв. він повертався з роботи на велосипеді додому та коли проїжджав повз ТОВ «Богодухівський ринок», який розташований за адресою : Харківська область, м. Богодухів, вул. Кооперативна, помітив, що поряд з відчиненим павільйоном стоїть ОСОБА_6 . ОСОБА_4 відразу зупинився та запитав у ОСОБА_6 , навіщо він напередодні ображав дружину ОСОБА_4 ОСОБА_10 , на що обвинувачений почав виражатися в його бік нецензурною лайкою. Потім відразу ОСОБА_6 наніс потерпілому правою рукою один удар в область нижньої губи, після чого ОСОБА_4 відразу ударив ОСОБА_6 два рази по обличчю правою рукою. Після цього ОСОБА_6 взяв сокиру в праву руку та хотів нанести йому удар по голові, але ОСОБА_4 прикрився та останній попав йому сокирою в ліве передпліччя, після чого потерпілий почав знову прикриватися, ОСОБА_6 знову вдарив його сокирою в ліву частину голови. Після чого ОСОБА_4 відчув, що з голови тече кров, відразу сів на велосипед та поїхав додому.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_4 показав на манекені, як саме ОСОБА_6 наніс йому один удар правою рукою в область нижньої губи, як обвинувачений наніс йому один удар сокирою в область передпліччя та наніс один удар сокирою в область лівої частини голови (т.2, а.с.14-17).

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи від 29.11.2017 № 262-БГ/17, механізм спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в області голови та лівого передпліччя, що малися у ОСОБА_4 , на які він вказував під час проведення з ним слідчого експерименту від 22.11.2017, відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення у нього закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого передпліччя. Вищевказані ушкодження утворилися від дворазової дії рублячого предмету, який має обмежену травмуючу поверхню, таким предметом могло бути і лезо сокири, на що і вказав ОСОБА_4 (т.1, а.с.220-221).

Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи від 21.02.2018 № 37-БГ/18, механізм спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, на який вказував ОСОБА_6 під час проведення з ним допиту 05.02.2018, не відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, вказаних у висновку експерта № 231-БГ/17, - закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого передпліччя (т.1, а.с.231-232).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.12.2017, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , та фототаблицею до нього підтверджено, що під час проведення слідчого експерименту свідок надала показання щодо обставин, які мали місце 06.11.2017 на території Богодухівського ринку поблизу торгівельного павільйону ОСОБА_6 . Зміст показань, наданих ОСОБА_12 під час слідчого експерименту, не відповідає змісту показань, наданих нею в судовому засіданні.

Так, під час слідчого експерименту ОСОБА_12 пояснила, що 06.11.2017 знаходилася разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 у торгівельному павільйоні, розташованому на території ринку в м. Богодухів, де вони здійснювали торгівлю овочами. Близько 10:00 год. ОСОБА_12 зайшла до павільйону та почала переодягатися, а її чоловік знаходився у коридорів вагончика. ОСОБА_12 почула, що її чоловік сказав комусь, щоб той прибрав руку. ОСОБА_12 переодягнулася, вийшла та помітила, що її чоловік лежить на землі, а ОСОБА_4 тримає в руках велосипед та виражається нецензурною лайкою, після чого ОСОБА_4 одразу сів на велосипед і поїхав у невідомому напрямку, а її чоловік встав із землі та викликав поліцію.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_12 вказала на павійльон, розташований за адресою: м. Богодухів, вул. Кооперативна, показала, де саме вона переодягалася, показала на манекені, де саме лежав її чоловік на землі та де стояв ОСОБА_4 з велосипедом (т.2, а.с.18-21).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.12.2017, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , та фототаблицею до нього підтверджено, що під час проведення слідчого експерименту свідок надав показання щодо обставин, які мали місце на території Богодухівського ринку поблизу торгівельного павільйону ОСОБА_6 . Зміст пояснень, наданих ОСОБА_13 під час проведення з ним слідчого експерименту, в цілому відповідає змісту показань, які були надані ним у судовому засіданні.

Так, під час слідчого експерименту ОСОБА_13 зазначив, що на початку листопада 2017 року він перебував на ринку м. Богодухів на службовому автомобілі марки ВАЗ 2107 синього кольору. На вказаному автомобілі ОСОБА_13 зупинився на парковці та знаходився у салоні. Навпроти нього стояв торговельний павільйон, в якому ОСОБА_13 постійно купував продукти харчування. В цей момент до вказаного павільйону підійшов незнайомий чоловік з велосипедом, який був одягнутий у камуфляжну куртку, на голові у нього був картуз. Неподалік знаходилися дві не знайомі свідку жінки. Свідок пояснив та показав, де біля входу до павільйону стояв його власник ОСОБА_6 . Несподівано між ОСОБА_6 та невідомим чоловіком розпочалася сварка, невідомий чоловік наніс один удар в область обличчя власнику павільйону, внаслідок чого останній упав на землю. Дві жінки пішли від кіоску, побачивши конфлікту ситуацію. Після цього невідомий чоловік поклав велосипед, накинувся на ОСОБА_6 та почав його душити, внаслідок чого вони впали на землю та між ними виникла обоюдна бійка, вони стусали один одного. Це продовжувалося менше хвилини, потім вони піднялися, однак, сварка продовжилася.

ОСОБА_13 вказав відстань, на якій стояв його автомобіль від місця конфлікту, яка склала 20 м, показав, як саме невідомий чоловік наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , вказав, як саме він душив ОСОБА_6 , як саме вони наносили удари один одному, лежачи на землі, після чого розповів, що він не захотів втручатися в цю ситуацію, та, не дочекавшись кінця конфлікту, поїхав від павільйону. Що там відбулося потім, він не бачив, однак, сварка між чоловіками продовжувалася, обидва вели себе агресивно (т.2, а.с.30-34).

Висновком додаткової судово-медичної експертизи від 16.02.2018 № 33-БГ/18 підтверджено, що показання свідка ОСОБА_13 , надані ним в ході слідчого експерименту від 15.02.2018, в цілому відповідають судово-медичним даним щодо локалізації та механізму спричинення ОСОБА_6 садна в області підборіддя, а саме ОСОБА_13 вказав, що «останній наніс один удар кулаком в область обличчя власнику павільйону ( ОСОБА_6 )», тобто, ним було вказано на область обличчя ОСОБА_6 як місце прикладення травмуючої сили (т.1, а.с.227-228).

Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи від 19.02.2018 № 36-БГ/18, механізм спричинення тілесних ушкоджень, на який вказував свідок ОСОБА_13 під час проведення з ним слідчого експерименту від 15.02.2018, не відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення у ОСОБА_4 закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження, наявні у ОСОБА_4 , які зазначені у висновку експерта № 231-БГ/17, утворилися від дворазової рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючи поверхню, таким предметом могло бути і лезо сокири, з прикладенням сили в області голови та лівого передпліччя (т.1, а.с.229-230).

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 07.12.2017, потерпілому ОСОБА_4 було пред`явлено для впізнання фотографії 4 сокир (2 з пластмасовою рукояткою та металевим топорищем та 2 з дерев`яною рукояткою та металевим топорищем), серед яких ОСОБА_4 упізнав сокиру під № 4. Понятим було роз`яснено, що річ, яку пред`являють для упізнання, була добровільно видана ОСОБА_6 . ОСОБА_4 упізнав сокиру за зовнішнім виглядом, за кольором рукятки, топорища, обухом, та пластмасовою ручкою на топорищі (т.2, а.с.22-24).

В судовому засіданні 23.02.2023 потерпілий ОСОБА_4 на запитання суду, чи може він упізнати серед сокир, представлених у фототаблиці до цього протоколу, ту сокиру, якою ОСОБА_6 наніс йому тілесні ушкодження, вказав на сокиру під № 1. Однак, при цьому потерпілий та його представник у судовому засіданні підтвердили належність їм підписів у протоколі пред`влення речей для впізнання та правильність проведення даної слідчої дії.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_8 пояснила, що у ОСОБА_4 були наявні два тілесні ушкодження садно в області лівого передпліччя, та рубана рана голови. Вказані тілесні ушкодження були завдані від двох окремих самостійних ударів.

Удар, від якого утворилася рубана рана на голові потерпілого ОСОБА_4 , був нанесений твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, з прикладенням сили, достатньої для утворення рубаної рани. Таким тупим твердим предметом може будь-який предмет, який має кромку і лезо, в даному випадку сокира, однак, не можна виключити, що такий удар міг бути нанесений і розколотим поліном дерева, який має гостре ребро. Оскільки на голові відсутня підшкірна жирова клітковина між шкірою і кісткою, на таких ділянках легко утворюються рубані рани, оскільки немає амортизації удару. Разом з тим, від незначного удару така рана утворитися не могла.

Експерт пояснила, що на експертизу в якості знаряддя вчинення злочину була надана сокира довжиною 32 см, з обухом прямокутної форми розмірами 4,5 х 1,8 см та лезом довжиною 7,5 см, зі слідами тривалого використання, за зовнішніми ознаками схожа на сокиру для рубки м`яса. Рубана рана голови у ОСОБА_4 могла бути спричинена внаслідок удару цією сокирою. Однак, на вказаній сокирі були відсутні будь-які сліди крові. Зазначеною сокирою, у разі прикладення більш значної сили, могла бути завдана і більш значна шкода здоров`ю, ніж рубана рана голови, у т.ч. зі смертельними наслідками (перелом черепа, відкрита черепно-мозкова травма).

Щодо удару, внаслідок якого було нанесене інше тілесне ушкодження - садно в області лівого передпліччя ОСОБА_4 , та яким було спричинено рубане ушкодження куртки, в яку був одягнений потерпілий у момент нанесення тілесних ушкоджень, експерт зазначила, що такий удар не міг бути нанесений поліном, або якимось іншим предметом, в даному випадку це була сокира.

Разом з тим, під час слідчого експерименту ОСОБА_6 вказував, що він наніс ОСОБА_4 один, а не два удари, і нічого не зазначав про удар, від якого ОСОБА_4 захистився, і від якого утворилося садно на лівому передпліччі ОСОБА_4 , у зв`язку з цим механізм нанесення тілесних ушкоджень, на який вказував обвинувачений під час слідчого експерименту, лише частково відповідає судово-медичним даним по механізму утворення тілесних ушкоджень, які були наявні у ОСОБА_4 (у потерпілого ушкодження виникли від двох ударів, а ОСОБА_6 вказав, що наніс лише один удар).

Щодо положення, з якого були нанесені удари ОСОБА_4 , експерт зазначила, що удар, від якого утворилася рана на голові ОСОБА_4 , міг бути нанесений як у вертикальному положенні, так і з положення лежачи, коли ОСОБА_4 знаходився зверху, а ОСОБА_9 знизу, як стверджує обвинувачений. Водночас, питання, з якого положення був нанесений перший удар, що прийшовся у ліву руку ОСОБА_4 , не ставилось експерту і в ході експертизи не досліджувалось. Питання, з якого положення був нанесений другий удар, від якого утворилася у ОСОБА_4 рубана рана голови, перед експертом також не ставилось і в ході експертизи не досліджувалось.

Експерт вказала, що у самого ОСОБА_6 було наявне легке тілесне ушкодження у вигляді садна в області підборіддя зліва, що могло утворитися від удару кулаком, інших тілесних ушкоджень у нього не було. Вказане пошкодження уторилося лише від одного травматичного впливу. Твердження про нанесення ОСОБА_6 ОСОБА_4 інших ударів (5-6 ударів кулаками) не знайшли свого підтвердження в ході судово-медичної експертизи.

Щодо показань свідка ОСОБА_13 , наданих ним у ході слідчого експерименту, експерт зазначила, що такі показання не відповідали судово-медичним даним по механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що свідок під час слідчого експерименту нічого не вказував про сокиру, а лише про те, що ОСОБА_4 наніс один удар кулаком ОСОБА_6 .

Крім того, експерт пояснила, що вся голова є життєво важливим органом.

Таким чином, експерт у судовому засіданні підтвердила викладені вище висновки судово-медичних експертиз та пояснила, що відповідно до об`єктивних судово-медичних даних, один з ударів ОСОБА_4 влучив у життєво важливий орган - область голови, загостреним предметом, яким могло бути лезо сокири.

Судом критично оцінюються показання свідка ОСОБА_12 в частині невчинення обвинуваченим жодних насильницьких дій щодо ОСОБА_4 , оскільки обвинувачений ОСОБА_6 є її чоловіком, а надані нею пояснення можуть бути розцінені як спосіб захисту останнього.

Крім того, такі показання дещо суперечать поясненням ОСОБА_12 , наданим під час слідчого експерименту, а саме, під час допиту свідок зазначала, що бачила виключно розмову між її чоловіком та ОСОБА_4 , без прикладення фізичної сили, а під слідчого експерименту свідок вказувала, що розмови в цілому вона не чула і не бачила, проте, перебуваючи у вагончику, почула, що її чоловік сказав комусь, щоб той прибрав руку. Вийшовши з вагончика, ОСОБА_12 побачила, що її чоловік лежить на землі, а ОСОБА_4 тримає в руках велосипед та виражається нецензурною лайкою, після чого потерпілий залишив місце події.

Водночас, свідок ОСОБА_12 як під час допиту в судовому засіданні, так і під час слідчого експерименту підтвердила факт зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 06.11.2017 вранці поблизу торговельного павільйона родини ОСОБА_16 , а також наявність у власності її чоловіка сокири, яка лежала в коридорі вагончику та використовувалась для рубки дров. Крім того, свідок підтвердила факт вилучення 06.11.2017 працівниками поліції з їх торгівельного вагончику маленької чорної металевої сокири, яка лежала у коридорі вагончику, та яку упізнав потерпілий ОСОБА_4 під час досудового розслідування як сокиру, що була використана ОСОБА_6 для нанесення йому тілесних ушкоджень.

Також, судом критично оцінюються показання свідка ОСОБА_13 , надані ним у судовому засіданні, щодо механізму виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 внаслідок ударів, які були нібито нанесені ОСОБА_6 в положенні лежачи в ході боротьби та обоюдної бійки з ОСОБА_4 ..

Як вбачається з матеріалів справи, свідок ОСОБА_13 надавав подібні свідчення і під час проведення з ним слідчого експерименту 15.02.2018, однак, відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи від 19.02.2018 № 36-БГ/18, механізм спричинення тілесних ушкоджень, на який вказував свідок ОСОБА_13 під час проведення з ним слідчого експерименту від 15.02.2018, не відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення у Гирки закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження, наявні у ОСОБА_4 , зазначені у висновку експерта № 231-БГ/17 утворилися від дворазової рублячої дії предмету, який має обмежену травмуючу поверхню, таким предметом могло бути і лезо сокири, з прикладенням сили в області голови та лівого передпліччя (т.1, а.с.220-230).

Крім того, як зазначав свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні, його автомобіль стояв на деякій відстані від місця події (10-12 метрів), та всіх деталей боротьби між обвинуваченим та потерпілим свідок не бачив.

З огляду на викладене, надані ОСОБА_13 показання не можуть бути взяті судом до уваги в частині, що стосується механізму виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 ..

Водночас, показаннями свідка ОСОБА_13 та фактичними даними, відображеними у протоколі слідчого експерименту від 15.02.2018, підтверджено виникнення конфліктної ситуації 06.11.2017 між власником торговельного павільйону ОСОБА_6 та іншим чоловіком, який під`їхав до торговельного павільйону на велосипеді, а також те, що в подальшому конфлікт переріс у бійку, в ході якої ОСОБА_6 також поводив себе агресивно.

Судом взято до уваги доводи сторони захисту про неналежність доказів протоколу огляду місця події від 06.11.2017, в ході якого у ОСОБА_6 було вилучено сокиру, та розписки про її вилучення.

Так, протоколом огляду місця події від 06.11.2017, проведеного з 10 год. 10 хв. до 11 год. 00 хв. у торгівельному павільйоні за адресою: АДРЕСА_3 у присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , зафіксовано, що ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції металеву сокиру з пластмасовою рукояткою. Як пояснив ОСОБА_6 , цією сокирою він наніс декілька ударів ОСОБА_4 в ході сварки, яка відбулася 06.11.2017 близько 09 год. 30 хв.. Детальним оглядом сокири встановлено, що її довжина становить 32 см, довжина металевої частини 17 см, обух прямокутної форми, розмірами 4,5 х 1,8 см, лезо довжиною 7,5 см, кромка леза дещо затуплена та має дрібні зазубрини. Поверхня ударної частини сокири відносно гладка, ребра та кути згладжені, топорище виконано з пластмаси чорного кольору, розмірами 15 х 3 х2,5 см, на його нижньому кінці наявний заводський відбиток з написом «ц.2 р. 50 коп.».

Під час огляду місця події виявлено та вилучено металеву сокиру з пластмасовою рукояткою (т.1, а.с.197-199).

Фототаблицею до протоколу огляду місця події зафіксовано загальний вигляд сокири з пластмасовою рукояткою, яку добровільно видав ОСОБА_6 (т.1, а.с.199).

Власноручною розпискою ОСОБА_6 від 06.11.2017 підтверджено, що обвинувачений добровільно видав працівникам поліції сокиру металеву з пластмасовою ручкою, якою він користується у кіоску з овочами, розташованому по АДРЕСА_3 (т.1, а.с.200).

Як з протоколу, так і з розписки вбачається, що при їх складенні брали участь поняті ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ..

Допитаний у судовому засіданні 09.06.2021 свідок ОСОБА_17 пояснив, що близько трьох років до дати допиту в суді (ані місяць, ані дату свідок не зміг назвати) він відбував покарання у Богодухівському районному відділі поліції, знаходився в ізоляторі тимчасового тримання. Працівниками поліції було запрошено його разом з іншим ув`язненим в якості понятого, їм показали на телефоні фотографію сокири, сказали, що цією сокирою ударили людину. Після цього він розписався у якомусь одному документі (в якому точно свідок не пам`ятає), і їх відвели назад у камеру. На місце події, зокрема, на Богодухівський ринок, вони не виїжджали. Зміст слідчих дій, в яких його було запрошено понятим, а також його прав та обов`язків як понятого, йому не роз`яснювали; кого саме ударили сокирою, - не називали; змісту документу, в якому він розписався, - не роз`яснювали; йому пояснили, що це є лише формальністю. З потерпілим та обвинуваченим свідок не знайомий.

Під час судового засідання свідок підтвердив, що підпис у протоколі огляду місця події від 06.11.2017 належить йому. Припускає, що сокира, зображена у додатку до протоколу, є тією сокирою, яку йому показували на телефоні у райвідділі поліції.

Інший понятий ОСОБА_18 судом не був допитаний через неможливість встановлення місця його перебування, і в подальшому сторони зазначили про відсутність необхідності його допиту у судовому засіданні.

Як пояснювали під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 , працівники поліції, прибувши на місце події 06.11.2017, лише запитали у ОСОБА_6 , чи має він на робочому місці сокиру, обвинувачений вказав, що має у вагончику три сокири, та показав їх працівникам поліції. Останні вибрали і забрали з собою одну із сокир найменшу, а документи щодо вилучення сокири були надані на підпис та підписані ОСОБА_6 уже ввечері 06.11.2017, коли обвинувачений знаходився вдома.

Таким чином, вищезазначені протокол огляду місця події та розписку фактично було складено з порушенням вимог ст.223 КПК України, зокрема, з урахуванням відсутності понятих при її проведенні.

Як зазначено у висновку судово-медичної експертизи від 17.11.2017 № 231-БГ/17, в результаті якої було вперше визначено наявність та ступінь тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , та сокира, яка була надана на експертизу - металева сокира на пластмасовому топорищі загальною довжиною 32 см, довжина металевої частини сокири 17 см, з обухом прямокутної форми 4,5 х 1,8 см. та лезом довжиною 7,5 см. не мала на собі жодних сторонніх накладень, у т.ч. слідів крові, що підтвердила і судово-медичний експерт ОСОБА_8 під час допиту у судовому засіданні.

Таким чином, протокол огляду місця події від 06.11.2017, в ході якого у ОСОБА_6 було вилучено сокиру довжиною 32 см, з пластмасовим топорищем, та розписка про її вилучення були складені з порушенням кримінально-процесуального закону (ч.7 ст.223, ч.2, ч.5 ст.237 КПК України), а також містять певні фактичні розбіжності з іншими доказами у справі, зокрема, висновком судово-медичної експертизи, показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , що унеможливлює врахування судом цього протоколу та розписки в якості належних та допустимих доказів.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що показаннями потерпілого, які були надані ними у судовому засіданні, однозначно і беззаперечно підтверджується факт нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 саме сокирою.

Об`єктивними судово-медичними даними, наведеними у висновках судово-медичних експертиз, підтверджується нанесення ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, яким могла бути і надана на дослідження експертизи сокира, а показаннями експерта, наданими у судовому засіданні, підтверджується факт нанесення ОСОБА_4 першого з тілесних ушкоджень садна в області лівого передпліччя саме сокирою, а не будь-яким іншим предметом, про який стверджував ОСОБА_6 .

Слід відмітити, що сам ОСОБА_6 під час допиту в судовому засіданні не міг однозначно виключити нанесення ударів ОСОБА_4 сокирою, зазначивши, що схопив для самооборони перший-ліпший предмет, що лежав у нього у вагончику, який саме предмет він у той момент не бачив, однак. Сам обвинувачений зазначав, що у коридорі вагончику у нього лежали як дрова, так і сокира.

Достовірність та об`єктивність інших доказів, наведених вище, у суду сумніву не викликають, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про відсутність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч.2 ст.15 КК України).

В силу ч.3 ст.15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 07.02.2003 № Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та постанові Верховного Суду від 26.11.2020 по справі № 198/868/18, замах на злочин може бути вчинено тільки з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що також зазначено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення особи до наслідків своїх дій.

Судом враховано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 попередньо були знайомі між собою, конфлікт між ними виник спонтанно, на побутовому ґрунті.

Судом взято до уваги інтенсивність та локалізацію поранень, завданих потерпілому, а саме те, що обвинувачений не один раз, а двічі ударив ОСОБА_4 сокирою у голову, яка, завідомо для кожної дорослої людини, є життєво важливим органом, при цьому не міг не усвідомлювати, що навіть один з таких ударів може призвести до смерті ОСОБА_4 ..

Так, фактичні обставини справи свідчать про те, що перший удар, від якого ОСОБА_4 захистився, прикривши голову рукою, та внаслідок якого ОСОБА_4 було нанесено тілесне ушкодження у вигляді садна на лівому передпліччі, був нанесений сокирою, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 17.11.2017 № 231-БГ/17; протоколом огляду місця події від 22.11.2017, під час якого було оглянуто куртку-дублянку, в яку був одягнутий ОСОБА_4 06.11.2017 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень, та на рукаві якої було виявлено пошкодження у вигляді розрізів); показаннями експерта, наданими у судовому засіданні, яка з посиланням на характер пошкодження рукава куртки, в яку був обдягнутий потерпілий (рукав куртки був саме розрубаний) а також на значну гематому, якою супроводжувалося садно на руці ОСОБА_4 , вказала, що цей удар був нанесений саме сокирою, нанесення його іншим предметом, що має загострений край (зокрема, поліном) виключається.

Потім, об`єктивно усвідомлюючи, що перший удар не досяг своєї мети, адже був відбитий потерпілим, який захищався та вже припинив фізичний вплив на обвинуваченого, ОСОБА_6 не вважав за необхідне зупинити протиправні дії та повторно ударив ОСОБА_4 сокирою в область голови, що явно свідчить про його наміри позбавити потерпілого життя.

Виходячи зі змісту показань ОСОБА_4 , другий удар був нанесений відразу після першого, що унеможливлювало зміну обвинуваченим знаряддя, яким наносилися тілесні ушкодження ОСОБА_4 , з сокири на поліно або інший предмет.

Таким чином, з урахуванням знаряддя, яким було нанесено перший удар сокира - слід дійти висновку, що обидва удари ОСОБА_4 були нанесені саме сокирою.

Отже, ОСОБА_6 діяв умисно, і саме його діями було завдано потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, зазначені у висновку судово-медичної експертизи №231-БГ-17 від 17.11.2017, але смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.

Судом враховано і причини припинення ОСОБА_6 злочинних дій, а саме те, що ОСОБА_4 самостійно залишив місце події, скориставшись велосипедом, який був при ньому і стояв між ним та ОСОБА_6 , при цьому, самі події відбувалися в людному місці на ринку, у вранішню пору (близько 09:30 години ранку), коли продовження нанесення ударів ОСОБА_6 ОСОБА_4 або його переслідування могли бути помічені значною кількістю людей.

Доводи обвинуваченого про те, що удар ОСОБА_4 був нанесений ним із положення лежачи в ході боротьби з потерпілим, який знаходився зверху на обвинуваченому і душив його, суд відхиляє, оскільки судово-медичним експертом у судовому засіданні не було однозначно підтверджено того, що удари ОСОБА_4 , у т.ч. удар, який прийшовся в голову, були нанесені ОСОБА_6 саме з такого положення. Як зазначив експерт у судовому засіданні, питання щодо положення, в якому знаходились обвинувачений та потерпілий під час нанесення ОСОБА_4 двох ударів та тілесних ушкоджень, на вирішення експертизи не ставилось і експертом не вирішувалось.

Водночас, такі доводи обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілого, наданими у судовому засіданні, і при цьому об`єктивно не підтверджуються жодними іншими доказами.

Так, про боротьбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у положенні лежачи зазначали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_19 під час проведення з ними слідчих експериментів, однак, показання ОСОБА_13 щодо такого механізму виникнення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень були визнані висновком судово-медичного експерта від 19.02.2018 № 36-БГ/18 такими, що не відповідають об`єктивним судово-медичним даним. Як вбачається зі змісту протоколу слідчого експерименту, вказаного висновку судово-медичної експертизи та пояснень експерта, наданих у судовому засіданні, ОСОБА_13 не зазначав про наявність у руках ОСОБА_6 жодної зброї або предмета, яким можливо було нанести рубану рану голови, між тим, рана була нанесена саме предметом з обмеженою травмуючею поверхнею загостреною кромкою.

Висновками додаткових судово-медичних експертиз від 15.12.2017 № 278-БГ/17 та № 278-БГ/17 визнано, що механізм виникнення тілесних ушкоджень як ОСОБА_4 , так і у ОСОБА_6 , на які вказувала свідок ОСОБА_19 під час проведення з нею слідчого експерименту 05.12.2017 ( ОСОБА_4 напав на ОСОБА_6 та почав його душити), не відповідає судово-медичним даним.

У зв`язку з вказаними розбіжностями із судово-медичними даними, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_19 щодо боротьби між обвинуваченим та потерпілим судом оцінюються критично в цілому.

Крім того, виходячи зі змісту висновку додаткової судово-медичної експертизи від 21.02.2018 № 37-БГ/18, експертом було надано оцінку і показанням ОСОБА_6 , який під час допиту 05.02.2018 зазначав, що раптово ОСОБА_4 наніс йому один удар в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_6 упав спиною на землю, в цей момент ОСОБА_4 упав на ОСОБА_6 та почав його душити, а ОСОБА_6 , захищаючись, наніс один удар ОСОБА_4 по голові (не пам`ятає чим). Вказаним висновком судово-медичної експертизи визнано механізм спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, на який вказував ОСОБА_6 під час проведення з ним допиту 05.02.2018, таким, що не відповідає судово-медичним даним по механізму виникнення у ОСОБА_4 закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, струсу головного мозку та садна в області лівого передпліччя (т.1, а.с.231-232).

У судовому засіданні експерт не виключила можливість нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_6 в ході боротьби з положення лежачи, проте, зазначила, що ані наявність слідів душення, ані твердження обвинуваченого про нанесення йому самим ОСОБА_4 5-6 ударів в область обличчя не підтверджено об`єктивними судово-медичними даними.

З огляду на викладене, судом не беруться до уваги показання обвинуваченого про те, що він наніс один удар ОСОБА_4 невстановленим предметом в ході боротьби та в рамках самооборони. Вказані доводи суд розцінює як спосіб захисту та вважає їх такими, що направлені на уникнення кримінальної відповідальності.

Суд відхиляє посилання захисника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.02.2020 по справі № 164/1826/17, як таку, що не може бути застосована за даних фактичних обставин.

Так, у справі № 164/1826/17 Верховним Судом зазначено, що винний, який діяв з непрямим умислом, не може нести відповідальність за замах на вбивство, та визнано правильною кваліфікацію дій обвинуваченого, вчинених з неконкретизованим умислом, за наслідками, що фактично настали за ч.1 ст.121 КК України замість ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Виходячи зі змісту вказаної постанови Верховного Суду, потерпілий, який до цього підтримував дружні відносини з обвинуваченим, безпричинно наніс останньому удари в область переносиці та лоба; обвинувачений не заперечував факту спричинення ударів ножем потерпілому під час сутички неумисно, відпихаючи останнього від себе; обвинувачений, маючи можливість продовжити наносити удари потерпілому, залишив його та в подальшому сприяв виклику швидкої допомоги (попросив сусіда викликати швидку допомогу).

Разом з тим, в даному випадку, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_4 , хоча і наніс йому один удар в обличчя, не має жодної зброї, та не представляє значної небезпеки, зайшов до свого вагончика, узяв там сокиру і почав наносити удари потерпілому. Перший з ударів, направлений в голову потерпілого, не досяг своєї мети у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 затулив голову рукою, ОСОБА_6 наніс другий удар, після чого припинив наносити удари лише у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , маючи під руками велосипед, сів на нього і залишив місце події.

Отже, в даному випадку у обвинуваченого була відсутня будь-яка об`єктивна можливість продовжити нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, і саме це слугувало причиною припинення злочинних дій.

Сукупність всіх встановлених судом обставин вчинення злочину, спосіб, кількість, характер і локалізація ударів, поведінка обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, свідчать саме про наявність у ОСОБА_6 умислу на заподіяння смерті потерпілому, а тому немає підстав кваліфікувати дії обвинуваченого за фактичними наслідками за ч.2 ст.125 КК України.

Натомість, ОСОБА_6 діяв умисно, саме його діями було завдано потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, зазначені у висновку судово-медичної експертизи №231-БГ-17 від 17.11.2017, але смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.

Отже, за встановлених під час судового розгляду обставин, слід дійти висновку, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено незакінчений замах на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_4 , а тому дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство ОСОБА_4 , а також його посилання, що удари потерпілому він наносив лише з метою свого захисту від протиправних дій потерпілого, також перевірено судом, однак суд відноситься до них критично, оскільки вони спростовуються показами потерпілого, свідків, іншими доказами, наведеними вище, та розцінює їх як спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за вчинене.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Разом з тим, судом взято до уваги, що замах на вказаний злочин фактично не потяг для ОСОБА_4 тяжких наслідків, оскільки останньому фактично було заподіяно два легких тілесних ушкодження, одне з яких викликало короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, судом враховано, що фактично саме ОСОБА_4 був ініціатором конфлікту, оскільки він приїхав на роботу до ОСОБА_6 і також наніс два удари обвинуваченому кулаком в обличчя.

Також, суд відмічає, що на даний час ОСОБА_6 відшкодував потерпілому суму, витрачену на лікування, про що зазначили у судовому засіданні сам потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_10 (його дружина).

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в КНП «Богодухівська центральна районна лікарня» не перебуває, не має інвалідності або хронічних захворювань, має постійне місце проживання, яке не збігається з місцем реєстрації, за місцем фактичного проживання характеризується нейтрально, офіційно не працює, займається торгівлею продуктами харчування, одружений, має повнолітнього сина та трьох онуків.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 16 від 10.01.2018, ОСОБА_6 на час проведення експертизи хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2, а.с.1-3).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом також не встановлено.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України при призначенні покарання відсутні.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого, який є літньою людиною, вибачився перед потерпілим і відшкодував йому витрати на лікування, хоча цього і не визнав, ступеня тяжкості вчиненого злочину, сукупності усіх обставин, що його характеризують, відсутності обставин, що пом`якшують та обстяжують покарання, позиції потерпілого ОСОБА_4 , який повідомив, що не має до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру, просив його суворо не карати, ставлення обвинуваченого до вчиненого, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 68 КК України, суд, реалізуючи принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в мінімальному розмірі санкції ч. 1 ст. 115 КК України, у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався. З урахуванням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід обчислювати з моменту його фактичного затриманняи після набрання вироком суду законної сили.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст.100, 124, 368-371, 374-376, 392, 393, 395, ч.15 ст.615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 після набрання вироком суду законної сили (в порядку приведення вироку у виконання).

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- металеву сокиру з пластмасовою ручкою, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути власнику ОСОБА_6 ;

- чоловічу куртку-дублянку, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути власнику ОСОБА_4 ..

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 395 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Повний текст вироку складено та підписано 17.05.2023.

Суддя ОСОБА_1