Ухвала

Іменем України

28 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 372/34/18

провадження № 51-4790 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року ОСОБА_5 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без зміни.

Прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся

до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд

у касаційному порядку судових рішень, постановлених щодо виправданої

ОСОБА_5 .

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 425 вказаного Кодексу касаційну скаргу має право подати прокурор.

Виходячи з системного аналізу норм кримінального процесуального закону,

право на подачу касаційної скарги має прокурор, який брав участь у судовому провадженні, а також, незалежно від такої участі, прокурори вищого рівня, зазначені

в ч. 4 ст. 36 КПК України.

До того ж відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 629/847/15-к), касаційну скаргу також має право подати прокурор, який був включений до групи прокурорів, однак не брав участі у судових засіданнях.

Так, з матеріалів касаційного провадження та долучених до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що сторону обвинувачення під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій представляли прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно.

Проте, касаційну скаргу до Касаційного кримінального суду Верховного Суду подав прокурор відділу Київської обласної прокуратури - ОСОБА_4 , який, як убачається із судових рішень, не брав участь у судовому провадженні щодо ОСОБА_5 ,

та за посадою не є прокурором вищого рівня, як це визначено у ч. 4 ст. 36 КПК України.

Разом з тим, прокурором до касаційної скарги не долучено документів

на підтвердження того, що він входить до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, прокурором ОСОБА_4 не надано будь-яких об`єктивних даних,

які б свідчили про право на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Відсутність документів, які підтверджують повноваження прокурора на касаційне оскарження вказаних судових рішень, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Окрім цього, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4 ч. 2 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, та обґрунтування заявлених скаржником вимог

із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання

про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни

чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна

із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.

Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись

на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів

у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. Крім того, коли сторона вимагає скасування судових рішень і призначення судового розгляду в суді відповідної інстанції, вона має вказати, яким чином таке скасування дозволить виправити порушення, на яке вона посилається.

Однак, всупереч вищевказаному прокурор зазначених вимог процесуального закону не дотримався.

Зокрема, позиція прокурора є непослідовною та неузгодженою, з огляду на те, що він у вступній частині касаційної скарги вказує на оскарження ним лише ухвали апеляційного суду, постановленої щодо ОСОБА_5 , тоді як у прохальній її частині формулює свої вимоги про скасування також вироку суду першої інстанції.

Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор чітко не зазначає яку саме ухвалу Київського апеляційного суду щодо ОСОБА_5 він оскаржує, оскільки

по тексту цієї скарги, в тому числі і в прохальній її частині, він посилається одразу

на декілька ухвал суду апеляційної інстанції з різними датами, чим допустив суперечності.

Вищевказане перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.

Також, прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність, як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень

ст. 413 КПК України не наводить.

До того ж прокурор, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається по суті на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім цього, прокурор, вказуючи на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам

ст. 419 КПК України, не зазначає конкретно, які саме доводи апеляційної скарги

суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді

у вищезгаданому судовому рішенні.

Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення,

що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою,

яка подала касаційну скаргу.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає

за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення

допущених недоліків.

З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів

із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3