ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/386/23 Справа № 705/1684/22 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000386 від 09.04.2022 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2023 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 червня 2023 року, включно та залишено без змін визначений раніше розмір застави ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000386 від 09.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні 18 квітня 2023 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 червня 2023 року, включно та залишено без змін визначений раніше розмір застави.

Продовжуючи ОСОБА_7 даний запобіжний захід, місцевий суд виходив з того, що він обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, при цьому, не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст.177КПК України, які суд вже неодноразово враховував при вирішенні питання про доцільність продовження відносно обвинуваченого дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, на думку суду, не зменшився та продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні злочину, що може бути розцінене ним більш небезпечним ніж переховування та втеча.

Також, не зменшились ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 не працює та не має постійного джерела доходів, є раніше судимим, та обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого у період введеного в Україні воєнного стану, що свідчить про стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризують його як особу, що схильна до систематичного вчинення нових злочинів.

Крім того, судовий розгляд у кримінальному провадженні, по якому ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, до закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого не буде завершено, оскільки не допитані свідки та обвинувачений.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Також судом не встановлено будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі судового розгляду.

Місцевим судом не взято до уваги посилання обвинуваченого та його захисника про недоведеність ризиків та неможливість незаконного впливу на свідків через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , оскільки зазначені обставини не зменшують суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та не виключають наявних ризиків, а також можливість його тримання під вартою, а тому відсутні підстави для зміни або скасування обвинуваченому запобіжного заходу.

Враховуючи зазначені обставини в сукупності, суд прийшов до висновку, що застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе належним чином запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що призведе до неможливості розгляду справи в розумні строки.

Разом з цим, суд не вбачав підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2023 року скасувати.

ОСОБА_7 просить взяти до уваги суд апеляційної інстанції його захворювання, а саме: туберкульоз, камінь у жовчному міхурі, ВІЛ-інфекцію та гепатит С та те, що він не буде перешкоджати розгляду судового провадження, переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу і свідків.

27 квітня 2023 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_7 надійшли доповнення до його апеляційної скарги, в яких він посилаючись на свої захворювання, просить змінити йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою для можливості подальшого лікування в профільній установі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2023 року та винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду необґрунтоване, а клопотання прокурора не підлягало задоволенню. При цьому захисником в апеляційній скарзі зазначено ряд норм КПК України та практику ЄСПЛ, які на її думку, залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Захисник вважає, що під час розгляду клопотання судом не враховано того, що ОСОБА_7 хворіє на тяжкі хвороби, тоді як подальше його утримання в умовах СІЗО надалі, погіршує його стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про задоволення апеляційних скарг з наведених в них підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційних скарг без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Крім того ОСОБА_7 непрацевлаштований, немає джерел доходу, а також має схильність до вчинення умисних злочинів, який неодноразово вчинював злочини корисливої спрямованості, судимість за які не знята та не погашена.

Також із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, по якому ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, в строк до закінчення дії відносно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не буде завершено, позаяк не допитані свідки та сам обвинувачений.

Вищезазначене свідчить про ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, що може бути розцінене ним більш небезпечним ніж переховування та втеча; ризик незаконного впливу на свідків, з метою зміни їх показів для уникнення від відповідальності за вчинене та вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, який схильний до систематичного вчинення нових злочинів.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою є необґрунтованим та невиправданим.

Неспроможними на думку колегії суддів є доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який має ряд захворювань, а саме: туберкульоз, камінь у жовчному міхурі, ВІЛ-інфекцію та гепатит С, тоді як подальше його утримання в умовах СІЗО надалі, погіршує його стан здоров`я, позаяк у виділених матеріалах кримінального провадження міститься відповідь начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Черкаській та Кіровоградській областях від 20.02.2023 № 223/ЧК-23, адресованої адвокату ОСОБА_9 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_7 за час перебування в СІЗО пройшов належні лабораторні та інструментальні методи дослідження, та який не потребує госпіталізації до закладів МОЗ (а.с.10). На підставі даної відповіді, колегія суддів критично оцінює відповідь Черкаської обласної прокуратури від 03.11.2022 № 20-334вих-22 щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 (а.с.14), на яку він посилається як на підставу для зміни йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Неприйнятними є доводи сторони захисту, що рішення суду необґрунтоване, а клопотання прокурора не підлягало задоволенню. При цьому захисником в апеляційній скарзі зазначено ряд норм КПК України та практику ЄСПЛ, які на її думку, залишилися поза увагою суду першої інстанції, позаяк відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого, та поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, з врахуванням сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обрання останньому менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

При цьому, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та задовольняючи його, місцевим судом в повній мірі враховано норми КПК України та належним чином обґрунтовано своє рішення з даного приводу.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Крім цього, районним судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано залишено без змін визначений раніше розмір застави, тобто, місцевий суд визначив останньому альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 99240 грн., в разі внесення якої обвинуваченого буде звільнено з-під варти, а також на думку колегії суддів, внесення застави в цій сумі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування чи зміни ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2023 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 червня 2023 року, включно та залишено без змін визначений раніше розмір застави, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді