Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 285/2718/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 липня 2023 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби або особисте зобов`язання. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом належним чином не враховано, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також ряд тяжких хронічних захворювань. Вважає, що прокурором в судовому засіданні не було належним чином обґрунтовано наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також неможливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження №0000081 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , посилаючись на те, що судовий розгляд триває, але вказаний строк спливає, а ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для застосування такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими та за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна,дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисне вбивство, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На думку колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження №285/2718/18 вбачається, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000081 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того враховуючи, що не всі свідки допитані, ОСОБА_7 може незаконно впливати на них та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі і за умисне вбивство та не має міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 особливо тяжких кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисне вбивство свідчать про обґрунтованість продовження судом першої інстанції запобіжного заходу у виді тримання під вартою та наявність зазначених ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вказання апелянтом на те, що в ухвалі суду відсутні посилання на докази існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою суду встановлено, що ризики, які існували при обранні (продовженні) відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження раніше застосованого запобіжного заходу відносно останнього. Наведене не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на думку колегії суддів, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_9 не змінилась з часу застосування (продовження) запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що він хворіє на тяжкі захворювання та потребує лікування, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки апеляційному суду не надано даних про те, що обвинувачений не може за станом здоров`я утримуватися під вартою.

Також, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 не позбавлений права на медичну допомогу, яка стосовно осіб, що утримуються під вартою забезпечується наданням її у медичній частині, а в разі неможливості проходження там лікування - у визначених закладах охорони здоров`я, відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я з забезпеченням цілодобової охорони особи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 липня 2023 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :