Справа № 344/7365/23
Провадження № 1-кп/344/883/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 07.03.2022 приблизно о 21 год 30 хв водій ОСОБА_5 , без відповідних документів на право керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався ділянкою проїзної частини вулиці Надрічна, що у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області у напрямку вул. Вовчинецька. Проїзна частина вул. Надрічна для двох напрямків руху, має по дві смуги для руху в кожному напрямку. Водій ОСОБА_5 автомобілем рухався зі швидкістю 93…101 км/год, що значно перевищувала максимально-допустиму швидкість в населеному пункті 50 км/год. У цей час по нерегульованому пішохідному переході, позначеному горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід», який розташований поряд із перехрещенням з вулицею Б.Хмельницького, розпочала переходити проїзну частину вул. Надрічної пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася справа наліво по напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_5 та, відповідно до вимог п. п. 4.16. а) та 18.1 Правил дорожнього руху України, мала перевагу у русі. Водій ОСОБА_5 під час руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на ньому пішохода ОСОБА_7 , своєчасно не зменшив швидкість руху автомобіля аж до його зупинки, унаслідок чого вчинив наїзд на останню.

При цьому ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5, де передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян;

п. 2.1.а), який зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії;

п. 2.3, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 4.16 а), згідно якого пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами…;

п. 12.1, в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3, який зобов`язує водія в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п. 18.1, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті порушення водієм ОСОБА_5 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, грудного відділу хребта, живота, їх органів, тазу, лівої нижньої кінцівки та правої верхньої кінцівки із забоями та розривами внутрішніх органів, переломами кісток скелету, яка ускладнилась тяжким травматичним шоком, від яких загинула на місці події.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що того вечора, перебуваючи із другом на роботі, йому подзвонила дружина та сказала, що в малолітнього сина піднялася температура і потрібно купити лікарства. Він попросив свого друга підвезти його до аптеки, поки ще ті відкриті, однак товариш сказав, що вживав алкоголь і не сяде за кермо. Тому він згодився сам сісти за кермо, хоча водійського посвідчення не має і не отримував, однак переживав за сина, тому поїхав. Потерпілу, яка переходила йому дорогу він не побачив, бо вже були сутінки. Одразу ж на місці вчинення ДТП почав надавати першу медичну допомогу та повідомив швидку та поліцію. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати, запевняючи суд, що такого більше не повториться..

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує її дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, зокрема його вік, те, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, неповнолітніх дітей, на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» та КНП «ПНЦ ІФ ОР» не перебуває; відсутність у потерпілих претензій, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Як вбачається з досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також низький рівень ризику ймовірності вчинення повторного право рушення та низький рівень небезпеки для суспільства (в тому числі для окремих осіб), Івано-Франківський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, що просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком 3 роки, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суд суворо його не карати, врахувати особу обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди та призначити покарання у межах санкції статті та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи також досудову доповідь про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі.

Положеннями ст. 50 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи із засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року (справа N 750/5031/18, провадження N 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи наведені обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, зокрема, вік обвинуваченого, відсутність судимостей, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність потерпілих, матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 також було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08.03.2023 до 09.03.2023, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України.

На даний час до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави який до набрання вироком законної сили слід залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень слід повернути заставодавцю - ОСОБА_8 .

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 124, 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання - позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 08.03.2023 року до 09.03.2023 року, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 8 430 гривень 96 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

До набрання вироком законної сили залишити без змін ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень слід повернути заставодавцю - ОСОБА_8 .

Речові докази:

-DVD+R диск (постанова від 23.03.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

-DVD+R диск (постанова від 23.03.2023 року)- зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

-відірваний рукав куртки, чобіт на ліву ногу, які належали потерпілій ОСОБА_7 (постанова від 08.03.2023 року), - знищити;

-сумку з особистими речами потерпілої ОСОБА_7 (постанова від 08.03.2023 року) - вважати повернутими ОСОБА_9 ;

-номерний знак НОМЕР_2 від автомобіля «Honda Civic» (постанова від 08.03.2023 року) - повернути законному володільцю ОСОБА_5 ;

-автомобіль марки «Honda Civic» реєстраційний номер НОМЕР_2 ( постанова від 08.03.2023 року) - повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

Арешт накладений ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 року, - скасувати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_1