Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9552/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участі представника заявника - ОСОБА_3 , представника власника майна - ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 розглянувши клопотання Головного управління розвідки Міністерства оборони України про скасування арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління розвідки Міністерства оборони України звернулося до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану.

В обґрунтування клопотання зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено правовий режим воєнного стану у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Пунктом 2 наведеного вище Указу постановлено військовому командуванню запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до частини 6 статті 17 Закону України «Про оборону України», в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, зокрема, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Стаття 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» встановлює, що відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим з відповідною військовою адміністрацією.

З відкритих джерел інформації Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України (далі - ГУР МО України) стало відомо, що слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва ухвалою від 13.06.2022 у справі № 758/5126/22 (кримінальне провадження №0000129 від 20.04.2022) було накладено арешт на грошові кошти:

у сумі 2985243 (два мільйони дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч двісті сорок три) гривень 38 копійок, що на праві власності належать товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» (код ЄДРІЮУ 25287617), на які накладено арешт у кримінальному провадженні №0000129 від 20.04.2022 та які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ();

у сумі 4704000 (чотири мільйони сімсот чотири) гривень 00 копійок, що на праві власності належать товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» (), на які накладено арешт у кримінальному провадженні №0000129 від 20.04.2022 та які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ();

у сумі 45199916 (сорок п`ять мільйонів сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень 98 копійок, що на праві власності належать товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Орімі Україна» (), на які накладено арешт у кримінальному провадженні №0000129 від 20.04.2022 та які знаходяться на рахунку НОМЕР_3 , відкритому в акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ();

у сумі 276792 (двісті сімдесят шість тисяч сімсот дев`яносто дві) гривні 30 копійок, що на праві власності належать товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Ексімтрейд» (ЄДРГІОУ 30307990), на які накладено арешт у кримінальному провадженні №0000092 від 20.04.2022 та які знаходяться на рахунку НОМЕР_4 , відкритому в акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ().

Керуючись положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану», начальник ГУР МО України 24.09.2022 видав наказ № 73 «Про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану», згідно якого прийняв рішення про здійснення примусового відчуження вищезазначених грошових коштів та листом від 26.09.2022 за № 222/4/1571 звернувся до Київської міської військової адміністрації за відповідним погодженням.

Листом від 29.09.2022 № 001-1644 начальник Київської міської військової адміністрації генерал-майор ОСОБА_6 зазначив, що за результатами розгляду Київська міська військова адміністрація не заперечує здійсненню відчуження за умов дотримання вимог чинного законодавства України.

З 12 жовтня 2022 року вищевказаний наказ перебуває на виконанні в Акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ().

З метою дотримання вимог законодавства та одночасного забезпечення виконання бойових завдань в умовах правового режиму воєнного стану, зокрема, за рахунок коштів, що знаходяться на рахунках ТОВ «Орімі Трейд ЛТД», ТОВ «Орімі Україна» та ТОВ «Ексімтрейд», відкритих в Акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (), існує необхідність в отриманні від суду відповідного судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт розміщених на цих рахунках в акціонерному товаристві «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» () грошових коштів, а саме арешт на які накладено ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2022 у справі № 758/5126/22 (у сумах, зазначених в ній) та зобов`язати Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» () перерахувати відповідні кошти на рахунок їх законного власника.

Таким чином у випадку задоволення клопотання ГУР МО України та скасування арешту, накладеного на вилучені під час досудового розслідування (кримінальне провадження № 0000129) зазначені вище грошові кошти перейдуть у власність держави.

Посилаючись на необхідність дотримання вимог законодавства та одночасного забезпечення виконання бойових завдань в умовах правового режиму воєнного стану, зокрема, за рахунок коштів, що знаходяться на рахунках ТОВ «Орімі Трейд ЛТД», ТОВ «Орімі Україна», відкритих в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (), представник ГУР МО України просив скасувати арешт рахунків в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» () грошових коштів, та зобов`язати АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» () перерахувати відповідні кошти на рахунок ГУР МО України.

Зважаючи на примусове відчуження грошових коштів ГУР МО України, на які накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000129 від 20.04.2022, представник ГУР МО України вважає, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Подальше існування зазначеного арешту порушує законні права та інтереси ГУР МО України та перешкоджає виконанню наказу начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 26.09.2022 № 73 «Про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану».

В судовому засіданні представник Головного управління розвідки Міністерства оборони України підтримав вимоги клопотання про скасування арешту майна з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.

Представник ТОВ «Орімі Україна» в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив суд врахувати його письмові заперечення та залишити клопотання без задоволення.

В судовому засіданні прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання.

Слідчии? суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Подільською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000129 від 20.04.2022, за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2022 накладено арешт на грошові кошти, що на праві приватної власності належать ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» (), які знаходяться на рахунках, відкритих в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ().

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на зазначене вище майно, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також конфіскації майна як виду покарання.

Підставою для визнання вищевказаного майна речовими доказами стали відповідні постанови прокурора, які не скасовані і не можуть бути скасовані.

Разом з тим, питання щодо долі речових доказів, відповідно до положень ст.ст. 100, 174 КПК України вирішує прокурор при прийнятті рішення про закриття кримінального провадженні (в окремих випадках слідчий суддя), або суд при постановленні вироку чи відповідної ухвали.

Проте, на теперішній час, потреба в забезпеченні вищевказаних речових доказів не відпала, оскільки триває стадія досудового розслідування. Відтак скасування арешту майна з метою його подальшої передачі для потреб держави не буде сприяти виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено правовий режим воєнного стану у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Пунктом 2 наведеного вище Указу постановлено військовому командуванню запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до частини 6 статті 17 Закону України «Про оборону України», в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, зокрема, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Стаття 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» встановлює, що відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим з відповідною військовою адміністрацією.

З наведених положень законодавства, змісту наказу начальника ГУР МОУ ОСОБА_7 , актів про примусове відчуження або вилучення майна, за погодженням Київської міської військової адміністрації за № 001/1644 від 29.09.2022, вбачається, що у випадку задоволення клопотання про скасування арешту майна, грошові кошти перейдуть у власність держави.

Отже, може бути досягнута кінцева мета конфіскації майна, як виду покарання, яка є тотожною кінцевій меті примусового відчуження майна під час воєнного стану, а тому скасування такого заходу забезпечення не вплине на дієвість кримінального провадження.

Водночас, у випадку, якщо за результатами судового розгляду кримінального провадження судом не буде ухвалено рішення про застосування спеціальної конфіскації або призначення конфіскації як виду покарання, то власник майна матиме можливість, згідно ч. 6 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», скористатися компенсаційними правовими механізмами, які передбачають повне відшкодування вартості вилученого в умовах воєнного стану майна.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Перш за все, суд констатує, що арешт, як і будь-який захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України), отже питання доцільності застосування арешту вирішується прокурором з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Чинне кримінальне (ст. ст. 59, 96-1 КК України) та кримінальне процесуальне законодавство (ч. 2 ст. 170 КПК України) не містить вимоги до органу досудового розслідування, прокурора обов`язково звернутись з клопотанням про накладення арешту на майно у випадку, якщо санкція статті КК України містить покарання у виді конфіскації майна або наявні підстави для майбутньої спеціальної конфіскації, а також заборони на звернення з клопотанням про скасування арешту, якщо такий був накладений для забезпечення можливої конфіскації та спеціальної конфіскації.

Формулювання ч. 2 ст. 170 КПК України («арешт майна допускається з метою забезпечення») дозволяє констатувати право прокурора самостійно визначати наявність потреби у подальшому збереженні арешту для забезпечення будь-якої мети, окресленої у ч. 2 ст. 170 КПК України, і за умов, що така потреба відпала, звертатись до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Арешт майна може бути скасований у встановленому КПК порядку, згідно з яким клопотання про скасування арешту майна розглядає суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 174 КПК).

Також, положеннями КПК передбачено, що заявити клопотання про скасування арешту майна має право підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власника або володілець майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження на звернення. За наслідками розгляду такого клопотання слідчий суддя під час досудового розслідування чи суд під час судового провадження може скасувати арешт майна повністю чи частково якщо ініціатори клопотання доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК).

Водночас, кримінальне процесуальне законодавство не містить аналогічних норм, які б визначали повноваження прокурора на заявлення клопотання про скасування арешту майна та правові підстави для заявлення такого клопотання.

За таких обставин, суд, у даному провадженні, застосовує положення ч. 6 ст. 9 КПК, згідно з якими у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

Однією з таких загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін. Зміст цієї засади, зокрема, полягає у тому, що сторони кримінального провадження мають рівні права на подання до суду клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК (ч. 2 ст. 22 КПК).

Також, згідно із засадою диспозитивності, суд у кримінальному провадженні вирішує ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК (ч. 3 ст. 26 КПК).

З наведеного, слід дійти висновку, що прокурор, як сторона обвинувачення, має рівні зі стороною захисту права на подання до суду клопотання про скасування арешту майна, а суд має вирішити винесене на розгляд прокурором відповідне клопотання у встановленому КПК порядку.

Прокуратура в Україні здійснює, зокрема, підтримання публічного обвинувачення в суді, а також організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку, а організація та порядок її діяльності визначаються законом, що встановлено ст. 131-1 Конституції України.

Прокурор здійснює функції прокуратури України, метою діяльності якої є захист прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави, на яку у зв`язку з цим покладені, зокрема, функції з підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання і досудове слідство, що видно зі змісту ст. ст. 1, 2, 5 Закону України «Про прокуратуру». Загальними засадами, на яких ґрунтується діяльність прокуратури, зокрема, є верховенство права та визнання людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, що видно зі змісту ст. 3 Закону України «Про прокуратуру». Підтримуючи державне обвинувачення в судовому провадженні щодо кримінальних правопорушень, а також здійснюючи нагляд за додержанням законів органами, що провадять дізнання і досудове слідство, прокурор користується правами та виконує обов`язки, передбачені КПК України, що видно зі змісту ст. ст. 22 і 25 Закону України «Про прокуратуру».

Обсяг повноважень прокурора у кримінальному провадженні визначений п. п. 1-21 ч. 2 ст. 36 КПК України, серед яких містяться і інші повноваження, передбачені КПК України, права прокурора нормами КПК України не передбачені як такі.

При вирішенні питання про наявність у прокурора права на звернення до слідчого судді з цим клопотанням, слідчий суддя враховує те, що норми Закону України «Про прокуратуру» (ст. ст. 22 і 25 Закону України «Про прокуратуру»), що прокурор має наділятися правами, які повинні бути передбачені КПК України, але наразі у ньому не містяться, а тому слідчий суддя спирається на ст. 131-1 Конституції України, як на норму прямої дії відповідно до ст. 8 Конституції України, а також на встановлені КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема, верховенство права, змагальність і рівність сторін та диспозитивність (ст. ст. 8, 22, 26 КПК України), з огляду на ч. 6 ст. 9 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурор має право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в умовах воєнного стану, оскільки:

- таке клопотання спрямоване не на застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а на його скасування, тобто на скасування обмежень особи щодо можливості реалізації нею складових частин прав власника у вигляді користування та/або розпорядження майном, що відповідає принципу верховенства права, узгоджується із завданнями кримінального провадження, і не порушує статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- загальне право прокурора, як одного з учасників кримінального провадження, на звернення до суду або слідчого судді, хоча прямо і не передбачено нормами КПК України, але не може бути заперечене з огляду на загальні засади кримінального провадження, зокрема на верховенство права, змагальності та рівності сторін та вільність їх у використанні своїх прав (диспозитивність) (ст. ст. 7, 8, 22, 26 КПК України).

Слідчий суддя, в аспекті вирішення зазначеного питання враховує також те, що в Україні діє воєнний стан - особливий правовий режим, який передбачає тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, а також наділяє військове командування низкою повноважень, які є необхідними для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України та її територіальній цілісності , які реалізуються шляхом видання обов`язкових для виконання наказів і розпоряджень (ст. ст. 1 і 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

В аспекті права на звернення прокурора з клопотанням про скасування арешту майна слідчий суддя вважає за необхідне також зазначити наступне. Прокурор не належить до визначеного ч. 1 ст. 174 КПК України кола осіб, які мають право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна, натомість до таких осіб належить «інший власник або володілець майна». Арештовані грошові кошти були тимчасово вилученим майном у розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України, оскільки були вилучені при обшуку, хоча і не входили до переліку речей і документів, на які був наданий дозвіл на відшукання слідчим суддею та на які у подальшому був накладений арешт.

З огляду на наведене, сторона обвинувачення у цьому кримінальному провадженні станом на теперішній час є володільцем арештованих грошових коштів у розумінні ст. ст. 397 і 398 ЦК України, оскільки вилучила та утримує їх у себе на законних підставах.

За таких обставин, слідчий суддя визнає за прокурором право на звернення до нього з клопотанням про скасування арешту грошових коштів у цьому кримінальному провадженні в порядку ч. 1 ст. 174 КПК України у якості «іншого власника майна».

Отже, слід дійти висновків, що наказ про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану не є юридичною підставою для набуття права власності на грошові кошти ТОВ «Орімі Трейд ЛТД».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Як вбачається з листа начальника Київської міської військової адміністрації генерала- майора ОСОБА_6 , що останній не заперечує проти здійснення відчуження, проте це не є погодженням, як цього вимагає Закон «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», а отже, вимога ст. 4 цього закону щодо необхідного погодження рішення військового командування не виконана.

Крім того, у вказаному листі від 29.09.2022 № 001 -1644 начальник Київської міської військової адміністрації генерал-майор ОСОБА_6 зазначив, що не заперечує проти здійснення відчуження за умов дотримання вимог чинного законодавства України.

Проте, при здійсненні Головним управлінням розвідки примусового відчуження грошових коштів ТОВ «Орімі Україна» вимог чинного законодавства України не дотримано та свідчить про відсутність необхідного погодження рішення військового командування.

Крім того, представник заявника, звертаючись до суду з даним клопотанням просить слідчого суддю зобов`язати Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» () перерахувати відповідні кошти на рахунок їх законного власника.

Разом з тим, слід зазначити, що розглядаючи клопотання в порядку ст. 174 КПК України, слідчим суддею не передбачено зобов`язувати вчинити певну дію, оскільки даними повноваженнями слідчий суддя наділений лише при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування.

Враховуючи викладене вище, позицію представника власника майна, слідчий суддя дійшов висновку, що ГУР МО України не є власником або володільцем майна, не має права звертатись з даним клопотанням та дане клопотання подано без дотримання вимог чинного законодавства України, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Головного управління розвідки Міністерства оборони України про скасування арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя

Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1