УХВАЛА

24 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 708/472/22

провадження № 51 - 2396 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000003 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин Чигиринського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_5 , будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, 01 січня 2022 року близько 02:00 год., знаходився на автостоянці біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу до автомобіля марки "RENAULT VELSATIS", сірого кольору, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_6 , яким на законних підставах користується ОСОБА_7 , без дозволу останнього, за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, запустив двигун цього автомобіля та почав рух, таким чином незаконно заволодів ним. Після чого, рухаючись в напрямку м. Черкаси по автодорозі Р-10 в адміністративних межах с. Красносілля Чигиринської ТГ Черкаського району Черкаської області, через технічні несправності автомобіля марки "RENAULT VELSATIS", д.н.з. НОМЕР_1 , не зміг продовжити подальший рух та був затриманий працівниками поліції.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року в частині зарахування строку відбутого покарання, стягнення процесуальних витрат та повернення застави - змінив. Зарахував у строк відбутого ОСОБА_5 покарання період його тримання під вартою з 01 січня 2022 року по 23 грудня 2022 року включно та з 27 грудня 2022 року по 30 березня 2023 року. Стягнув із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 18562,87 грн. Заставу в сумі 49620 грн., внесену ОСОБА_5 згідно з квитанцією № 85 від 22 грудня 2022 року, на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області, частково звернуто на виконання цього вироку в частині відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 5000 грн., а також процесуальних витрат в сумі 18562,87 грн. Решту в сумі 26057,13 грн. повернуто ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили. В іншій частині вирок залишив без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:

· винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом;

· суд першої інстанції належним чином не спростував версію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення;

· ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були залучені під час огляду місця події в якості понятих, є друзями потерпілого, що суперечить вимогам ст. 223 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України);

· суди, в порушення вимог ст. 94 КПК України, не надали об`єктивну оцінку доказам;

· при призначенні покарання суди не врахували дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність двох малолітніх дітей та позитивні характеристики;

· ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом досліджено всебічно, повно та об`єктивно.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01 січня 2022 року, відповідно до якого заявник ОСОБА_7 повідомив обставини викрадення у нього автомобіля; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 01 січня 2022 року, відповідно до якого 01 січня 2022 року о 02:45 год. був затриманий ОСОБА_5 на трасі Р-10 «Чигирин-Черкаси», с. Красносілля Чигиринської ТГ Черкаського району Черкаської області. При обшуці затриманого виявлено та вилучено зокрема мобільний телефон у пошкодженому стані, ліхтарик, запальничка, набір інструментів, деталь замка запалювання; протоколу огляду місця події від 01 січня 2022 року з додатками, відповідно до якого під час огляду місця події, а саме автомобільної парковки, що знаходиться на території християнської церкви «Велика Родина» за адресою: вул. Черкаська, 58 у м. Чигирині Черкаської області, на поверхні ґрунту виявлено сліди, схожі на сліди різкого руху транспортного засобу з місця та напрямок його руху в сторону м. Черкаси; протоколу огляду місця події від 01 січня 2022 року з додатками, відповідно до якого під час огляду узбіччя дороги Р-10 Канів-Черкаси-Чигирин-Кременчук в адміністративних межах с. Красносілля виявлено автомобіль марки «Рено» сірого кольору, днз НОМЕР_1 . Біля автомобіля виявлені розкидані речі, а поряд із речами виявлено сліди взуття; протоколу огляду речових доказів від 01 січня 2022 року, відповідно до якого під час огляду автомобіля марки «RENAULT VELSATIS», сірого кольору, днз НОМЕР_1 , візуальних пошкоджень не виявлено, автомобіль знаходиться у несправному стані; протоколу огляду речових доказів від 01 січня 2022 року, відповідно до якого слідчим були оглянуті вилучені під час обшуку ОСОБА_5 речі. Зокрема під час огляду мобільного телефону «HUAWEI» встановлено підключення мобільних додатків до поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наявність сім-карти з номером « НОМЕР_2 »; протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09 лютого 2022 року, відповідно до якого слідчим на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси отримано тимчасовий доступ до з`єднань абонентських номерів з адресами розташування базових станцій мобільних операторів, а також вхідні та вихідні з`єднання нульової тривалості в мережі мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_2 ; даними роздруківки з оптичного диску за номером +49; оптичного диску DVD-R; протоколу проведення слідчого експерименту від 13 травня 2022 року за участю свідка ОСОБА_14 , який добровільно відтворив події, що відбулися на автодорозі Чигирн-Черкаси в адміністративних межах с. Краснопілля. При цьому свідок вказав, що 01 січня 2022 року близько 02 год. проїхавши центральну частину села та не доїхавши до високовольтної лінії електромережі, їх зупинив невідомий чоловік, а поруч стояв автомобіль сірого кольору на узбіччі дороги в напрямку м. Черкаси. Даний чоловік попросив свідка відремонтувати автомобіль на що свідок погодився. Коли свідок відкрив капот, то зі сторони м. Черкаси до них під`їхали поліцейські та затримали невідомого чоловіка, пояснивши, що він здійснив угон автомобіля; протоколу проведення слідчого експерименту від 13 травня 2022 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , яка добровільно відтворила події, що відбулися на автодорозі Чигирн-Черкаси в адміністративних межах с. Краснопілля. Свідок ОСОБА_13 вказала, що вона разом з чоловіком їхали на власному автомобілі з с. Боровице Черкаської області в напрямку с. Тіньки Черкаської області та в адміністративних межах с. Краснопілля 01 січня 2022 року близько 02 год. проїхавши центральну частину села та не доїхавши до високовольтної лінії електромережі, їх зупинив невідомий чоловік, а поруч стояв автомобіль сірого кольору на узбіччі дороги в напрямку м. Черкаси. Даний чоловік попросив допомогти йому відремонтувати автомобіль та свідки погодились. Невідомий чоловік попросив її чоловіка ОСОБА_14 відкрити капот, при цьому пояснив, що цей автомобіль його дружини і він не знає як його відкрити. Відкривши капот автомобіля, ОСОБА_14 із невідомим чоловіком дивились під капот, як зі сторони м. Черкаси під`їхав автомобіль патрульної поліції, які затримали невідомого чоловіка, пояснивши свідкам, що він вчинив угон цього автомобіля.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що суди, в порушення вимог ст. 94 КПК України, не надали об`єктивну оцінку доказам, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом, а також те, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував у чому полягає невідповідність версії обвинуваченого ОСОБА_5 обставинам вчинення кримінального правопорушення, слід вказати наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.

Так, у судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та зазначив, що автомобіль «Рено» він не викрадав, на місці події опинився випадково, оскільки він повертався з м. Черкаси у м. Чигирин попутніми автомобілями та пішки.

Суди першої та апеляційної інстанції показання обвинуваченого ОСОБА_5 про його непричетність до вчиненого всебічно й повно дослідили та з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано оцінили критично, зазначивши при цьому, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.

Водночас суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідно до наданих у суді першої інстанції показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , останні вказали, що поверталися додому біля с. Красносілля близько 02 год. На зустрічній смузі побачили чоловіка, який стояв біля автомобіля та махав руками. Коли вони зупинилися, ОСОБА_5 сказав, що це його авто, яке поламалось і попросив допомогти. Через 5 хв. До них під`їхав автомобіль з поліцейськими , які повідомили, що даний автомобіль було викрадено.

Працівники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які були допитані в якості свідків, розповіли про події того дня та підтвердили, що на місці події був затриманий обвинувачений ОСОБА_5 .

Крім того суд апеляційної інстанції погодився із місцевим судом, що перебування обвинуваченого ОСОБА_5 01 січня 2022 року о 00:56 год. у межах населеного пункту м. Чигирин підтверджується телефонним спілкуванням із свідком ОСОБА_10 з прив`язкою до базової станції за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому із показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що під час розмови у новорічну ніч з 31 грудня 2021 року на 01 січня 2022 року він спілкувався з батьком ОСОБА_5 , під час розмови батько сказав, що ОСОБА_15 поряд з ним та передав йому слухавку. Свідок ОСОБА_10 прийшов до висновку, що вони всі разом перебувають вдома за місцем проживання у м. Чигирин.

Разом з цим суди також врахували поведінку обвинуваченого під час його затримання поліцейськими, який намагався втекти, але працівники поліції його затримали.

Оцінюючи в сукупності зібрані та досліджені докази, суди дійшли висновку, що сторона захисту не навела жодної обставини, на підставі якої можна було б піддати сумніву докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_5 .

Крім того, слід звернути увагу, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).

У зв`язку з вищевикладеним доводи касаційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

У касаційній скарзі захисник також посилається на порушення абз. 3 ч. 7 ст. 223 КПК України, враховуючи те, що під час огляду місця події були залучені в якості понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є друзями потерпілого, однак, захисник ніяким чином не аргументує і не посилається на фактичні дані, що це підтверджують.

Крім того, Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 223 КПК України обов`язкова участь понятих передбачена лише при пред`явленні особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи, обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи, обшук особи.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були залучені понятими під час огляду місця події, тобто під час проведення слідчої дії, участь понятих під час якої не є обов`язковою.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки це не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 КПК України.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зазначив, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначення покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та неврахування судом даних про особу винного, зокрема наявність у нього двох малолітніх дітей, позитивних характеристик та не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, слід зазначити наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Так, суд апеляційної інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, належним чином врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює, на спеціальних обліках не перебуває, вчинив тяжкий злочин, вину в інкримінованому злочині не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного. Крім того суди врахували відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також відповідно до доповіді органу пробації, визначено високий ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення.

Разом з цим суди при призначенні покарання врахували також і те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за корисливі злочини, судимості за які не погашені, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його неготовність до самокерованої поведінки та небажання стати на шлях виправлення.

У зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3