КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у ході проведення обшуку 20.01.2023, а саме на: два прозорих пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору всередині; два мобільних телефона.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконно, необґрунтованою, невмотивованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому такою, яка підлягає скасуванню.

Так, слідчий суддя в оскаржуваному рішенні вказує на те, що зазначене в клопотанні майно цілком відповідає критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, проте будь-яких мотивів, що вилучені телефони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, не навів.

Крім того, слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна допущено порушення процесуальних строків. Зокрема, 20.01.2023 слідчим проведено обшук автомобіля марки «TOYOTA» моделі «CAMRI» р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 та вилучено, в тому числі два мобільні телефони. При цьому, дозвіл на проведення обшуку у зазначеному автомобілі надано слідчим суддею лише 01.02.2023. Разом з тим, вказана обставина залишилась поза увагою слідчого судді.

Також, вилучене майно є тимчасово вилученим, відтак згідно ст. 169 КПК України повертається особі у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК України. Вказані вимоги кримінального процесуального закону стороною обвинувачення було порушено, вилучені мобільні телефони знаходились у сторони обвинувачення поза межами строків, встановлених згаданими нормами закону, однак слідчим суддею належної правової оцінки викладеним доводам не надано. В даному випадку має місце і порушення ч. 6 ст. 173 КПК України, так як клопотання надійшло до суду 24.01.2023, а розглянуто лише 09.02.2023.

Окрім цього, як зазначено в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення постановлено без виклику ОСОБА_6 в судове засідання, копія ухвали отримана адвокатом 24.02.2023, відтак апеляційна скарга була подана в межах визначених кримінальним процесуальним кодексом.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки не повідомили.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання органу досудового розслідування про арешт майна відбувся без повідомлення апелянта, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо своєчасного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 14.07.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001749, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 20.01.2023 вилучене в ході обшуку майно визнано у кримінальному провадженні №0001749 від 14.07.2022 речовими доказами.

24.01.2023 року слідчий СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученогоу ході проведення обшуку 20.01.2023, а саме на: два прозорих пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору всередині; два мобільних телефона, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року клопотання органу досудового розслідування частково задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001749 від 14.07.2022 року, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на це майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаного майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України є необґрунтованими, оскільки вказане майно в повній мірі відповідає ознакам речового доказу і містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги також є недоведеними та не можуть слугувати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у ході проведення обшуку 20.01.2023, а саме на: два прозорих пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору всередині; два мобільних телефона,- залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1861/2023 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1