Справа № 395/636/23
Провадження № 1-кп/395/64/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

з участю: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Новомиргороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000305 від 09.06.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шуліківка, Біловодського району, Луганської області, українця, громадянина України, неодруженого, освіта середня, непрацюючого, який має інвалідність ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 12.04.2023 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки; 05.06.2023 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На початку червня 2021 року, більш точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на зайняття земельної ділянки державної форми власності, що розташована на території Новомиргородської територіальної громади Новоукраїнського району Кіровоградської області в межах с. Костянтинівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області самовільно зайняв земельну ділянку розміром 1,63 Х 0,90 м. на урізі води, яка знаходиться в прибережній захисній смузі у складі водоохоронної зони річки та на яку поширюється обмеження щодо її використання. Частиною 1 ст. 60 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЗК України та ст. 89 Водного кодексу України (далі - ВК України) прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Надалі ОСОБА_4 , діючи всупереч вимогам статей 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 ЗК України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також статей 60-61 ЗК України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», та у порушення ст. ст. 87, 88, 89 ВК України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також вказаними статями передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, самовільно зайняв зазначену вище земельну ділянку, що відноситься до земель водного фонду, в межах водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в її складі. Надалі, на зазначеній земельній ділянці, ОСОБА_4 , самовільно здійснив будівництво некапітальної споруди розміром 1,63 Х 0,90 м. для спуску до води на опорах, яку використовував для зайняття любительським рибальством, за відсутності відповідного рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду), чим порушив вимоги ст. ст. 60-61 ЗК України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної 15.06.2023 року між начальником Новомиргородського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , останній беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. Також сторони узгодили, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеного вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2023 року, остаточно ОСОБА_4 буде призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 засвідчив, що визнає неправомірність вчинення своїх дій і вину у вчиненні кримінального правопорушення. Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ч.4 ст. 197-1 КК України, віднесено до злочинів невеликої тяжкості, протиправними діями обвинуваченого шкода заподіяна безпосередньо державі, у зв`язку з чим прокурор має право бути стороною угоди та захищати інтереси держави, більш того прокурор наполягає на укладенні угоди і вважає, що в даному конкретному випадку тільки прокурор і обвинувачений можуть бути сторонами угоди про визнання винуватості; у кримінальному провадженні потерпілим не визнано будь-яких фізичних чи юридичних осіб, а тому угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч.4,6 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання, укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, інтересам суспільства, обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість, що підтверджено ним в судовому засіданні та погодився на призначення узгодженого покарання.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. За умовами ч.1 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, клопотання щодо обрання запобіжного заходу до суду також не надходило.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 468-469, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 15.06.2023 року між начальником Новомиргородського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 4 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеного вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05.06.2023 року, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно засудженого до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання.

Речовий доказ по справі: предмет схожий на сокиру, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Мала Виска) ГУНП в Кіровоградській області повернути засудженому ОСОБА_4 , як йому належний.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Кропивницького апеляційного суду через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області Володимир ОРЕНДОВСЬКИЙ