В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження за № 0000298, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 червня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2022 року близько 22 години 00 хвилин, підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись по місцю свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якої, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою заподіяння смерті останнього, умисно наніс потерпілому поранення бензопилою в область шиї та обличчя, від отримання яких ОСОБА_6 помер на місці.

Згідно висновку експерта №284 від 07 липня 2022 року смерть громадянина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 настала внаслідок внаслідок відкритої масивної рани бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва, призвело до гострої крововтрати, шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні прижиттєвих вищевказаних тілесних ушкоджень шиї зліва, малокрів`ям внутрішніх органів, шокових змін, та підтверджується данйми судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів, при якому виявлено нерівномірне кровонаповнення та ознаки малокрів`я у препараті серця, початок перебудови кровообігу у нирках.

При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено тілесні ушкодження: відкрита масивна рана бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї судин шиї та нижньої щелепи зліва в ділянці кута, садно, на шкірних покривах верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні. Характер та локалізація описаних вище тілесних ушкоджень не характерна для нанесення їх власноручно. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути одномоментно внаслідок дії гострих пиляючих предметів, якими могли бути зубці ланцюга ланцюгової пили по механізму пиляння, при його обертовому русі. Дані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки, для життя, згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженнях Наказом № 6 МОЗ України, від 17.01.1995 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Такими умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, а саме, вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 , вину у вчинені кримінального правопорушення визнав частково. Показав, що в той день пішов на роботу, після чого повернувся додому, по дорозі зайшов до магазину, випив пиво. В цей день вживав і вино, і горілку, і пиво. Прийшов додому, поїв, потім спустився вниз будинку для перевірки бензопили, оскільки мав зранку взяти її з собою на роботу. Не знав що його вуйко ОСОБА_6 був вдома, не бачив як він підійшов до нього ззаду. Він почав з ним сваритись, потерпілий намагався забрати у нього бензопилу з рук. Він почав з ним тягатися з бензопилою. Потепрілий йому погрожував, казав що вб`є його, але він таке казав постійно і не тільки йому, але і іншим родичам, які проживали в будинку. Потерпілий йому казав «Давай бензопилу», бо всі надоїли. ОСОБА_4 вважав, що потерпілий хотів забрати пилу щоб вбити.

В судовому засіданні обвинувачений не міг пояснити як розвивались події в подальшому, на сто відсотків він не пам`ятає як відбувались події. Зазначив, що на слідчому експерименті, який досліджувався в судовому засіданні, він вважає, що розказував так як він пам`ятав. Після всього покликав мати, сказав викликати швидку. Вона саме і викликала швидку. Вважає, що він вчинив не вбивство, а нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть, але розуміє що нічого вже не вдієш. Просив суворо не карати.

Діючи відповідно до статті 22 КПК України, суд створив всі необхідні умови для здійснення кримінального провадження на засадах змагальності, обстоювання сторонами своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів передбаченими цим Кодексом засобами, забезпечив стороні обвинувачення і стороні захисту можливість надання суду всіх потрібних, на їх думку, доказів.

Як на докази вини ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України сторона обвинувачення посилається на показання свідків, наявні в матеріалах кримінального провадження, письмові докази.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є матірю обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілий був її братом. Зазначила, що потерпілий був буйний, бив її, вона навіть зверталась з заявою до поліції. В день події, пояснила, що прибіг син, сказав викликати скору, з вуйком щось сталось. Було вже темно. До цього чула звук пили. Вона була в будинку, а син був на вулиці. Син був випивший трохи, схвильований. Який був потерпілий вона не бачила, оскільки було темно, але він не рухався. Вона викликала швидку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що є сусідкою з обвинуваченим, вказує що він є спокійний чоловік, а потерпілий був агресивним. Про подію показала, що було літо, вечір, смеркалось вже. Чула в день події як працювала пила, але звук був такий, що пила заробила і зупинилась. Потім приїхала швидка допомога.

Крім показань свідків в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України сторона обвинувачення посилається на надані суду й безпосередньо досліджені ним письмові докази.

Завдяки відомостям, зафіксованим у протоколі огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , отримано інформацію про безпосередню обстановку на місці події, механізм вчинення злочину, його наслідки та характер цієї події. Огляд проведено 07.06.2022 у період часу з 23.42 по 01.00 год.

При огляді території, що веде до будинку, зокрема, на відстані 1 метра від входу до будинку та 2,9 метра в крайньої частини будинку (зі сторонихвіртки) на землі в гогоризонтальному положені головою в направленні хвіртки лежить труп особи чоловічої статі. Також виявлено плями бурого кольору, розташовані в хаотичному порядку. Зроблено зріз з плямами бурого кольору. Зафіксовано рану довжиною 20 см. на трупі. Пройшовши близько 4 метрів від входу з лівої сторони спостерігається приміщення, в якому також виявлено плями бурого кольору. У вказаному приміщенні знаходяться дрова, на дровах було виявлено бензопилу, зі слідами речовини бурого кольору. Бензопилу було вилучено в ході огляду місця події.

Протоколом огляду від 07.06.2022 зафіксовано вилучення бензопили, змив з поверхні такої, зріз з лівої частини 2-ї сходинки , труп, сліди низу взуття, частини деревини зі слідами бурого кольору.

До вказаного протоколу доадні ілюстративні таблиці.

Ухвалою слідчого судді від 09 червня 2022 року надано дозвіл на проведення обшуку житла та території дворогосподарства, належних на праві приватної власності ОСОБА_7 , який проводився 07.06.2022 року за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно постанови прокурора від 08.06.2022 року прийнято рішення про відібрання біологічних зразків, а саме букального епітелію (слини), змиви з рук, зрізи нігтів, змиви зі спини та живота у гр.. ОСОБА_4 для проведення судових експертиз. Згіддно протоколів отримання зразків для експертизи від 08.06.2022 року такі були відібрані від гр.. ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта №464 від 15.07.2022 р. судово-імунологічного дослідження

слідує, що кров трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А і за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на відрізку деревини (об.№1) та фрагменті зруба деревини (об. №№44,5,6), що вилучені при огляді місця події, знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у слідах на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарнною системою АВО у об.№1,4,5,6 виявлений антеген В. Отже, кров у об. №1 на відрізку деревини та об.№4,5,6 на фрагменті зруба деревини могла походити від людини з групою крові В з з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі від потерпілого ОСОБА_6 . У слідах на відрізку деревини (об.№2,3) кров не знайдена.

Згідно висновку експерта №284 від 07.07.2022 року судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що на основі викладених даних судово-медичного дослідження трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приймаючи до уваги дані додаткових лабораторних досліджень, згідно з питаннями, поставленими на вирішення експерту, експерт прийшов до наступного підсумку:

Смерть громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала внаслідок відкритої масивної рани бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва, призвело до гострої крововтрати, шоку, що і стало безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні прижиттєвих вищевказаних тілесних ушкоджень шиї зліва, малокрів`ям внутрішніх органів, шокових змін, та підтверджується даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів, при якому виявлено нерівномірне кровонаповнення та ознаки малокрів`я у препараті серця, початок перебудови кровообігу у нирках.

Приймаючи до уваги умови зовнішнього середовища, в якому знаходився труп, та характер трупних змін, можна допустити, що з моменту настання смерті і до моменту судово-медичного дослідження трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пройшло біля 12-18 годин.

При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено тілесні ушкодження: відкрита масивна рана бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва в ділянці кута; садно, на шкірних покривах верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні. Характер та локалізація описаних вище тілесних ушкоджень не характерна для нанесення їх власноручно.

Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути одномоментно внаслідок дії гострих пиляючих предметів, якими могли бути зубці ланцюга ланцюгової пили по механізму пиляння, при його обертовому русі. Дані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, згідно п.2.1.3. (о, п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень «затвердженнях Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

В ході досудового розслідування було проведено слідчий експеримент з підозрюваним гр. ОСОБА_4 , який відобразив подію яка мала місце 07.06.2022 по факту вбивства гр. ОСОБА_6 .. Вказана слідча дія була відображена в протоколі від 28.10.2022 року, зафіксована на відеокамеру, відеозапис якого було досліджено в судовому засіданні. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 вказував про події які мали місце за адресою АДРЕСА_1 , 07 червня 2022 року близько 22 години 00 хвилин, вказуючи що потерпілий підішов зі спини до нього, після стояв до нього обличчям спереду та внаслідок руху бензопили така спрямувалась у правий бік потерпілого.

Згідно додаткового висновку експерта №4/22 від 11.11.2022 року трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що НА ВИРІШЕННЯ ЕКСПЕРТУ ПОСТАВЛЕНІ СЛІДУЮЧІ ПИТАННЯ: Чи могли заподіяні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , утворитись за обставин, відтворених підозрюваним ОСОБА_4 , під час проведення слідчого експерименту?

Згідно вказаного висновку експерта наведено результати додаткових досліджень, асаме : Згідно висновку експерта №1108 від 13.06.2022 р. судово-токсикологічного дослідження крові від трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , слідує, що: В крові виявлено етиловий спирт в концентрації - 3,85%. В дослідженій крові не виявлено: метиловий, н-пропіловий, н-бутиловий, н-аміловий спирти та їх ізомери, (експерт-токсиколог МЛ.В. Грішко). Згідно висновку експерта №40 від 17.06.2022 р. судово-цитологічного дослідження піднігтьового вмісту пальців рук від трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в (об. №№1,2) виявлені епітеліальні клітини людини, групову та статеву належність яких встановити не виявляється можливим, в зв`язку з відсутністю ядер придатних для цитологічного дослідження. 2. В піднігтьовому вмісті пальців рук трупа ОСОБА_6 (об. №№ 1,2) кров не знайдена, (експерт-цитолог ОСОБА_9 ). Згідно висновку експерта №409 від 21.06.2022 р. судово-імунологічного дослідження крові від трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , слідує, кров від трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А і за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. (експерт-імунолог Інна Зоріч).

Згідно висновку експерта №540 від 30.06.2022 р. судово-гістологічного дослідження шматочків органів від трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , можна зробити наступні підсумки: ішемічні зміни нейроцитів. Набряк речовини головного мозку. Зерниста дистрофія гепатоцитів. Зерниста дистрофія нефротелію. Фокуси гломерулярного склерозу. Ознаки початку перебудови кровообігу у нирках. У досліджуваних органах ознаки гострого порушення реології крові, (експерт- гістолог Коштура- ОСОБА_10 ).

Встановлено судово-медичний діагноз: Відкрита масивна рана бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва. Садно верхньої третини лівого плеча. Малокров`я внутрішніх органів. Гостра зовнішня крововтрата. Шок.

На основі викладених даних судово-медичного дослідження трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приймаючи до уваги дані додаткових лабораторних досліджень, згідно з питаннями, поставленими на вирішення експерту, експерт прийшов до наступного підсумку:

При судово-медичному дослідженні трупа виявлено відкриту масивну рану бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва, садно верхньої третини лівого плеча. Вище вказана рана розташована на шкірних покривах лівої щоки нижче вилиці та бокової поверхні шиї перед вушною раковиною, проходить косо-вертикально, дещо спереду назад, від щоки до лівого плеча, та вертикально розташоване садно верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні. Враховуючи вказану локалізацію, дані тілесні ушкодження не могли утворитися за обставин, відтворених підозрюваним ОСОБА_4 , під час проведення слідчого експерименту.

Оцінюючи наведені висновки експерта, суд виходить з такого. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими. Експерт, який дає висновок щодо психічного стану підозрюваного, обвинуваченого, не має права стверджувати у висновку, чи мав підозрюваний, обвинувачений такий психічний стан, який становить елемент кримінального правопорушення або елемент, що виключає відповідальність за кримінальне правопорушення. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку (ст. 101ч.ч.1,3,5,6,10 КПК України).

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_11 свої висновки підтвердила. Зазначила, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 на слідчому експерименті на відео не співпадає з наявними тілесними ушкодженнями у трупа ОСОБА_6 . Оскільки потерпілий мав стояти до нього лівою частиною, а не правою. І прямо перед обвинуваченим потерпілий не міг стояти.

Згідно висновку експерта №284 від 07.07.2022 року судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, при судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в крові виявлено етиловий спирт в концентрації - 3,85%. Дана концентрація алкоголю в крові живих осіб відноситься до тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку експерта №195 від 23.06.2022 року судово-медичного дослідження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що на основі викладених даних судово-медичниого обстеження ОСОБА_4 , відповідно з питаннями, поставленими на вирішення даної експертизи, експерт прийшла до наступного підсумку. На момент судово-медичного обстеження на тілі гр.. ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження: лінійні поверхневі садна на шкіряних покровах лівого ліктьового суглобу та лівого передпліччя по задній поверхні та ділянка осадження на шкірних покривах правового ліктьового суглобу з переходом на верхню третину правого передпліччя по задній поверхні. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих, тупогранних предметів по ударному механізму та по механізму третя-ковзання, найбільш ймовірно, при вільному падінні на тверде покриття з висоти власного зросту. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час поді, яка мала місце 07.06.2022 року. Дані тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і каліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп`яніння № 630 від 08.06.2022р. ОСОБА_4 08.06.2022 року о 01 год. 10хв. перебував у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, стан неускладнений. Алкотест о 01 год.25хв.- 3.12 проміле, повторно в 01 год.45 хв. 2.87 проміле.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №129 від 28.07.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване йому діяння скоїв у стані простого, звичайного алкогольного сп`яніння. Тимчасовий розлад психічної діяльності у ОСОБА_4 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, виключається повністю, так як у матеріалах кримінального провадження відсутні вказівки на наявність у освідчуваного, період часу який відноситься інкримінованого йому діяння, ознак порушеної свідомості, галюцинаторно маячних переживань, психомоторного збудження. Дії його носили цілеспрямований характер з адекватним мовним контактом з оточуючим. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. Тимчасовий розлад психічної діяльності у ОСОБА_4 , в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, у даному випадку виключається повністю. Інкриміноване йому діяння ОСОБА_4 скоїв у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння, коли міг віддавати собі звіт у своїх діях, керувати ними. ОСОБА_4 алкогольною чи наркотичною залежністю не страждає, протиалкогольного лікування не потребує. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує.

Проведені судово-медичні та додаткова експериза дали відповідь про характер, ступінь тяжкості та механізм заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, характеристику знаряддя злочину, а також причину смерті потерпілого.

Використання ОСОБА_4 як знаряддя для вбивства потерпілого ОСОБА_6 , бензопили, вилученої в ході огляду місця події, підтверджено також й самими показами обвинуваченого.

У відповідності до пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного є неприпустимим, коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення та всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. У справі «Барбера, Мессегу і Хабардо» проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини, рішення якого застосовуються судами як джерело права на виконання статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006, підкреслив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати вимогам достатності та переконливості, а в справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 368 ч. 1 п.п. 1-3 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчинені цього кримінального правопорушення.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ст. 17 ч. 2, 4 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно у п. 54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№ 2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

Водночас, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 як: вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками. Вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини, але злочинний умисел (смерть) може настати з причин, незалежних від волі винного. Вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, то вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Відповідно до ст. 115 КК України при відмежуванні умисного вбивства від умисного вбивства вчиненого у стані сильного душевного хвилювання слід приймати до уваги суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а саме, коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний, хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, а саме спосіб, знаряддя злочину, кількість, локалізація, характер поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Якщо такий факт не встановлений, умисне вбивство відсутнє, а вчинене належить кваліфікувати за наслідками, що настали, а саме на заподіяння умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання (в стані афекту), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Окрім типових елементів складу умисного вбивства, цьому злочину притаманні такі особливі компоненти об`єктивної сторони, як час та обстановка, а також специфічний характер умислу - раптовий, афектований.

Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

З огляду на положення ст.24 КК прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Тобто підставою розмежування двох видів умислу є те, що при прямому умислі винувата особа бажає настання суспільно небезпечних наслідків, а при непрямому виявляє байдужість до таких наслідків, не бажає, але свідомо припускає настання суспільно небезпечних наслідків.

Свідомість при непрямому умислі є аналогічною свідомості в умислі прямому. І в цьому разі свідомість особи включає розуміння всіх фактичних обставин, що характеризують об`єктивні ознаки конкретного складу злочину, в тому числі характеру і значення об`єкта і предмета посягання, характеру дії і бездіяльності, а також місця, часу, способу їх вчинення та ін. Вона також містить розуміння суспільної небезпечності, шкідливості свого діяння і його наслідків.

При цьому, згідно висновку судово-психіатричного експерта, на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому діянь він психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку, що стороною обвинувачення не було виконано.

Відповідно до ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.

При цьому, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Частина 1 статті 115 КК України встановлює кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому, як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 під час події перебували у стані алкогольного сп`яніння. При цьому потерпілий перебував в стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння.

Таку поведінку і покази обвинуваченого суд розцінює як намір уникнути відповідальності за вчинене.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент спричинення поранення бензопилою в область шиї та обличчя потерпілому ОСОБА_6 , а саме було заподіяно масивну рану бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва, садно верхньої третини лівого плеча, яка розташована на шкірних покривах лівої щоки нижче вилиці та бокової поверхні шиї перед вушною раковиною, проходить косо-вертикально, дещо спереду назад, від щоки до лівого плеча, та вертикально розташоване садно верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні, тобто у життєво важливі органи, які призвели до тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній помер на місці події, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, в силу свого життєвого досвіду, та, як осудна особа, свідомо припускав настання суспільно небезпечних наслідків.

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснював, що характер тимчасових робіт, якими заробляє на своє життя, пов`язане зокрема і з використання бензопили як робочого інструмента, тобто обвинувачений в повній мірі розумів характер та принцип роботи такого інструмента, та наслідки заподіяння ушкоджень в результаті нанесення бензопилою удару по тілу потерпілого, тим більше у життєво важливі органи.

Посилання обвинуваченого на відсутність умислу заподіяти смерть потерпілому та його твердження про те, що він захищався від протиправних дій ОСОБА_6 та мав умисел тільки на зподіяння тяжких тілесних ушкоджень, є такими, що суперечать іншим, зібраним у справі доказам, є способом захисту й обумовлені намаганням уникнути відповідальності та покарання за фактично вчинений ним злочин, а також спростовуються самим характером дій обвинуваченого, який наніс поранення бензопилою в область шиї та обличчя потерпілому ОСОБА_6 , а саме було заподіяно масивну рану бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням м`яких тканин лівої щоки, м`язів шиї, судин шиї та нижньої щелепи зліва, садно верхньої третини лівого плеча, яка розташована на шкірних покривах лівої щоки нижче вилиці та бокової поверхні шиї перед вушною раковиною, проходить косо-вертикально, дещо спереду назад, від щоки до лівого плеча, та вертикально розташоване садно верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні, тобто у життєво важливі органи, які призвели до тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній помер на місці події, також поведінкою та характеристикою потерпілого, а саме вербальні висловлювання, що підтверджуються показами самого обвинуваченого, постійні сварки між обвинуваченим та потерпілим, що підтверджується показами свідків допитаних в судовому засіданні, тому на думку суду зазначені дії свідчать про наявність у ОСОБА_4 непрямого умислу саме на вбивство ОСОБА_6 , який виник раптово в обопільній сварці.

На підставі досліджених доказів суд вважає, що в обвинуваченого ОСОБА_4 був мотив для вчинення умисного вбивства, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , враховуючи, що обвинувачений вказував в судовому засіданні що сварки між ним та потерпілим виникали постійно, в момент сварки потерпілий намагався вихопити бензопилу з рук обвинуваченого, вказуючи що всіх вб`є, а згідно показів свідків потерпілий був агресивним, в ході обопільної сварки, тримаючи в руках бензопилу, наніс умисно потерпілому поранення бензопилою у життєво важливі органи в область шиї та обличчя, від отримання яких ОСОБА_6 помер на місці, виявляючи байдужість до таких наслідків, не бажаючи, але свідомо припускаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті людини.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 в частині не визнання вини щодо вбивства ОСОБА_6 спростовуються матеріалами справи і його вина у вчиненні злочину повністю доведена дослідженими в сукупності та належно оціненими в судовому засіданні доказами, які узгоджується між собою, відповідають судово-медичним даним, показам свідків, а тому відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначені вище докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням свідків, письмовими та речовим доказами по справі.

Обвинувачений спочатку заперечував наявність у нього умислу на вбивство потерпілого, показав про те, що не пам`ятає всіх подій, проте в ході судового розгляду дані твердження обвинуваченого щодо відсутності умислу на вбивство потерпілого та відсутності його вини у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

В даному провадженні судом не встановлено підстав для необхідної оборони, невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому при встановлених судом обставинах, за яких були нанесений удар потерпілому.

Ці обставини в поєднанні з іншими об`єктивними даними справи: характером взаємин між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які передували злочину, між якими і раніше виникали конфлікти, що підтверджується показами свідків; віком та станом алкогольного сп`яніння обвинуваченого та потерпілого; характером, локалізацією та механізмом спричинення тілесних ушкоджень свідчать, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і свідомо припускав їх настання, діяв з непрямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 ..

Водночас, суд зазначає, що за нормативно-правовим визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, з наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. При цьому якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

При цьому, умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Тобто, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство.

З врахуванням наведеного, суд дійшов переконливого висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 за встановлених судом обставин, розумів можливі негативні наслідки своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали. Обвинувачений, завдаючи удар бензопилою у життєво важливі органи в область шиї та обличчя потерпілого, усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що вони таким чином посягають на життя ОСОБА_6 , та передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останнього.

Таким чином, з обставин розглянутої кримінальної справи вбачається, що обвинувачений, хоча і прямо не бажав смерті потерпілого, але передбачав, що завдаючи удар працюючою бензопилою в область шиї та обличчя потерпілого, свідомо допускав настання таких наслідків смерть потерпілого, тобто його дії свідчать фактично про вчинення умисного вбивства потерпілого з непрямим умислом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 30 жовтня 2014 року по справі № 5-11кс14.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що оскільки настання смерті ОСОБА_6 охоплювалося умислом обвинуваченого, то його дії не можуть бути кваліфіковані, як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, що спричинило його смерть. Відповідно доводи сторони захисту, щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, є безпідставними.

Крім цього не є слушними доводи сторони захисту, що ОСОБА_4 наніс тільки один удар бензопилою, а тому відсутній умисел на вбивство потерпілого, з огляду на те, що потерпілий від отриманої травми помер на місці події одразу. Та обставина, що смерть потерпілого настала через один рух бензопили, та нанесено такі травми внаслідок того що в руках у обвинуваченого на той момент була бензопила, а потепрілий почав сварку, не свідчить про відсутність умислу на вбивство, оскільки зазначені дії ОСОБА_4 під час заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій особі, свідчать про умисел на умисне вбивство, а саме на те, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, завдаючи потерпілому удар бензопилою, усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що вони таким чином посягають на життя ОСОБА_6 , та передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останнього.

Як встановлено в судовому засіданні, тілесних ушкоджень, які могли б загрожувати життю ОСОБА_4 , в останнього виявлено не було.

Враховуючи заподіяння ОСОБА_4 удару бензопилою, в область розташування життєво-важливих органів потерпілого ОСОБА_6 , спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, а також їх кількість, свідчить про те, що обвинувачений мав саме непрямий умисел на вбивство потерпілого.

Згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Суд, за наявності наданих стороною обвинувачення доказів по інкримінованому йому кримінальному правопорушенню за ч. 1 ст. 115 КК України, дає суду для висновку поза розумним сумнівом, що ОСОБА_4 мав умисел на вбивство потерпілого.

В частині першій статті 337 КПК України унормовано проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, при цьому, за змістом статті 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Таким чином всі досліджені докази, жодним чином не спростували обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 за ч.1 ст. 115 КК України.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників провадження, свідків та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України, які виразились у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, кваліфіковані вірно.

Судом досліджені характеризуючи дані обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку ст. 66 КК України відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням відомостей щодо особи обвинуваченого, встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину ПРОТИ ЖИТТЯ ТА ЗДОРОВ`Я ОСОБИ. На даний час ОСОБА_4 відповідно до ст. 89 КК України судимості не має.

На обліках у лікарів-спеціалістів обвинувачений не перебуває, відповідно до висновку судової психіатричної експертизи на час вчинення злочину міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За адресою місця проживання зареєстровані крім ОСОБА_4 , також мати ОСОБА_7 , брат ОСОБА_12 , сестра ОСОБА_13 , племінник ОСОБА_14 .. Є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з характеристикою, наданою за місцем проживання, за період проживання скарги на обвинуваченого не надходили.

Судом враховано, що обвинувачений на обліку в диспансерах міста не перебуває, скоїв зазначені злочині у стані алкогольного сп`яніння.

За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий згідно вимог ст. 89 КК України, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням наведеного, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, так, як його виправлення та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд не находить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.69 КК України.

Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 08 червня 2022року. Запобіжний захід відносно обвинуваченого, до набрання вироку законної сили у вигляді тримання під вартою залишити без змін, зарахувавши в строк відбування покарання період його перебування в умовах тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлено. Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 7 (семи) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 08 червня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Речові докази: зріз з лівої частини 2-ої (другої) сходинки з речовиною бурого кольору, який упаковано в паперовий конверт з логотипом на горловині «НПУ СУ»; 2 (дві) частини дров (деревини) з речовиною бурого кольору, які упаковано в картонну коробку; бензопилу марки «Grunhelm» зеленого кольору, яку упаковано в картонну коробку; футболку чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; штани чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; кепку червоного кольору, яку упаковано до картонної коробки та опечатано биркою; кросівки синього кольору, які упаковано до картонної коробки та опечатано биркою знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1