№707/1828/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000336 від 03.04.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області, українки, громадянки України, з неповною вищою освітою, неодруженої, непрацюючої, утриманців у розумінні закону не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 08 березня 2020 року близько 19-ої години, знаходячись у лісосмузі поблизу озера «Осока», що розташоване в адміністративних межах с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли внаслідок конфлікту між нею та ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на завдання останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, тримаючи у правій руці скляну пляшку, нанесла останньому один удар в праву тім`яну ділянку голови, чим спричинила потерпілому травму голови з багатоуламковим переломом правої тім`яної кістки, крововиливом над правою півкулею головного мозку в тім`яній ділянці, забоєм головного мозку тяжкого ступеня, садна правої надбрівної ділянки, крововиливу повік правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/295 від 10.04.2020 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) не визнала у повному обсязі та показала суду, що 08 березня 2020 року, в обід, коли вона разом з колишнім хлопцем ОСОБА_8 перебувала вдома, їм зателефонувала знайома ОСОБА_9 , запропонувала кудись виїхати. Вони зустрілися, обговорили, вирішили поїхати у с. Руська ОСОБА_10 на озеро. Потім вони зібралися. Було багато людей, серед яких: ОСОБА_11 , його приятель ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , вона, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Інших не знала. ОСОБА_12 із ОСОБА_16 не захотіли їхати, вони уже були п`яні, а інші зібралися і трьома машинами поїхали туди. Спочатку зупинилися в с. Руська ОСОБА_10 , дівчата з хлопцями сходили до магазину, купили алкоголь: вино, так як горілка уже була у них із собою, та продукти, після цього, під вечір, приїхали на місце. Почали розпалювати багаття, розійшлися по своїх компаніях. Через деякий час приїхали ОСОБА_17 з ОСОБА_18 . Почали розпивати спиртне. Уже було темно. Хто що пив, вона не пам`ятає, особисто вона вживала безалкогольний енергетик, який був у них у авто, а ОСОБА_19 із ОСОБА_20 уже були п`яні. Сніжана ОСОБА_21 і ОСОБА_22 не пили алкоголь, всі інші вживали. Потім ОСОБА_20 запитав, чому вони із ОСОБА_23 із ним не спілкуються. Вони відповіли, що віталися із ним, хотіли спілкуватися, але коли зустрічалися в центрі, він проходив повз, ніби їх не бачив. Після цього ОСОБА_20 хотів поговорити з ОСОБА_24 . ОСОБА_24 розмовляти не захотів і ОСОБА_20 підійшов до неї. Запитав: «Чому не вітаєшся?». Був агресивний. Зі слів знайомих вона знала про те, що він вживає наркотики, тому вони з ним не дуже спілкувалися. Потім він іще випив. Знову почав чіплятися із запитаннями, чому вони з ним не вітаються, чого так сталося на Новий Рік із його собакою, яка напала на її собаку. Коли ні вона, ні ОСОБА_24 не захотіли із ним говорити, він почав чіплятися: наполягав, щоб пішли поговорили, тягнув за кофту, за костюм. Вона не захотіла з ним спілкуватися. Він почав бігати за нею туди-сюди. Після того, як вона сказала, що не хоче з ним зараз розмовляти, поговорять, коли він протверезіє, та хотіла піти, він узяв її за костюм, щоб зупинити. Коли вона сказала, щоб не чіпав її, він пхнув її у плече. У цей момент вони були біля машин, між автомобілем «ВАЗ 2101» та «Пежо», які стояли на відстані одного метра один від одного. Автомобіль «ВАЗ 2101» був розташований справа від неї, передом до виїзду, а «Пежо» - зліва від неї, задом до виїзду. За півтора-два метри від неї стояв ОСОБА_22 . ОСОБА_20 був ближче трішки, ніж ОСОБА_24 . Також неподалік була ОСОБА_13 , приблизно на такій відстані, як ОСОБА_22 . Від поштовху вона зробила кілька кроків назад і вдарилася спиною об дзеркало машини, прикріплене до водійський дверцят автомобіля «ВАЗ 2101». Боліло десь посеред спини. Після того, як ОСОБА_20 далі почав на неї йти, вона правою рукою із багажника автомобіля «Пежо» взяла за горловину закорковану повну скляну пляшку вина «Мікадо» і хотіла нею відмахнутися, думала, що він надалі не буде до неї лізти, злякається чи піде, але він підійшов ближче, тому вона потрапила йому в брову. Даний висновок зробила з того, що у нього з брови йшла кров. У той момент вона злякалася і не знала, що робити. Боялася, що він може її вдарити, побити. Тікати особливо не було куди, так як далі був ліс, темно, тим паче всі були п`яні. Звернутися за захистом до свого хлопця тоді їй не спало на думку. Після удару ОСОБА_20 ступив кілька кроків назад і упав на спину. ОСОБА_25 і ОСОБА_18 його підняли, відвели до озера, умили. Потім він сам почав нормально ходити, підійшов до неї і сказав: «Ти ж знаєш, що після цього, що ти зробила, я тебе вб`ю». Далі почав щось агресивно кричати. Хтось із компанії сказав їм їхати звідти. Після того, як вона сіла в машину, із боку водія її намагався витягнути ОСОБА_18 , а з іншого боку ОСОБА_20 . Придибайла витягнув ОСОБА_25 , а хто витягнув ОСОБА_20 , вона не знає. Коли вони із ОСОБА_25 почали від`їжджати, ОСОБА_20 підбіг і ногою вдарив по склу у пасажирські дверцята.

Відповідаючи на запитання прокурора, обвинувачена зазначила, що ОСОБА_17 говорив їй про те, що його на роботі побили, але що і як було, вона не знала. Про травму голови, яку він мав до цього, дізналася пізніше. Після події ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_25 і сказав, щоб шукали гроші, «бо цим не відмажетесь». Коли вони разом із ОСОБА_25 приїхали до ОСОБА_20 у лікарню, він сказав, що все до батьків. Коли вони приїхали до його батьків, ОСОБА_22 давав їм 6 000 грн, але останні ці кошти повернули і озвучили суму у розмірі 6 000 доларів США, «щоб не було взагалі нічого». До лікаря з приводу травми спини, отриманої після поштовху ОСОБА_20 , не зверталася.

У відповідь на запитання представника потерпілого, обвинувачена пояснила, що відчувала загрозу від потерпілого, бо він був агресивним, кричав. Чи замахувався він руками або ногами на неї, не пам`ятає. Після того, як вона відмахнулася від нього, пляшка випала з її рук. Як згодом їй розповіла ОСОБА_9 , вони потім випили ту пляшку і викинули її десь по дорозі через поле між селами Руська Поляна і ОСОБА_26 .

Відповідаючи на запитання захисника, обвинувачена вказала, що ОСОБА_20 розповідав їй про те, що у нього була сутичка біля магазину із чоловіком із ОСОБА_26 , після якої ОСОБА_20 лежав у лікарні, але заяву на нього він не написав, бо той заплатив йому. Окрім того, його товариш ОСОБА_27 розповідав, що уже після того біля магазину в центі ОСОБА_20 також з кимось «завівся» через собак. Сутичка була словесна, а потім «і руки пішли в хід». Вона часто бачила його агресивним, але до Нового року агресії щодо неї він не проявляв.

У судових дебатах обвинувачена ОСОБА_4 наполягала на тому, що захищалася від ОСОБА_7 , бо він був п`яний, зазначила, що зараз розуміє, що могла вчинити по-іншому, а в останньому слові просила суд виправдати її.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, викладене вище обвинувачення підтверджується наступними доказами:

Так, потерпілий ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні показав, що за тиждень до Нового 2020 року ОСОБА_28 запросила його до себе в гості випити, посидіти, поспілкуватися. Співмешканець Ані був на роботі у той день, була вдома тільки її бабуся. Сиділи, випивали, спілкувалися. В ході розмови він Ані розповідав, що їздив на заробітки, де йому пробили голову молотком, пояснював, що лежав у лікарні, була операція, тяжка реабілітація, тому вона знала, що його бити по голові не можна. Також ОСОБА_28 запросила його до себе на святкування Нового року. При цьому сказала, щоб він взяв із собою свого собаку. 31 грудня після обіду він привіз до Ані продукти і речі. Під час святкування, коли вийшли на вулицю покурити, його пес підбіг до ОСОБА_29 маленької собачки, яка була прив`язана у дворі, і вони почали гарчати один на одного. Він свого пса забрав, але так повторювалося разів 2-3. У певний момент, коли відбувалася та сама ситуація, вийшла ОСОБА_28 , почала підходити до собак, топати ногами, хлопати рукою, і його собака вкусила ОСОБА_29 собаку. Її собака померла. У Ані розпочалася дуже велика істерика, вона плакала, аж задихалася від горя. Він чекав, щоб вибачитися за цей інцидент, але, оскільки істерика не припинялася, забрав свого пса і пішов додому. Після цього неодноразово телефонував до Ані та її співмешканця, однак його ігнорували. Потім випадково зустрів їх в автобусі, почав говорити про те, що йому потрібно якось свої речі від них забрати, хотів вибачитися, але зрозумів, що вони на нього образилися. 08 березня 2020 року приятель ОСОБА_30 запросив його відсвяткувати 8 березня. Перед цим він святкував вдома із батьками. Оскільки ОСОБА_30 був у ОСОБА_31 , він пішов туди. Це було у другій половині дня. Там були: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ще якась дівчина, пару колег, які працюють з ОСОБА_35 , - ОСОБА_36 та ОСОБА_37 . Випивали горілку. Він випив лише дві неповних чарки горілки. Далі зібралися їхати на природу, щоб продовжити святкування. Вийшли покурити і у цей момент приїхала ОСОБА_28 зі своїм співмешканцем. До нього не привіталися, із ним не розмовляли. Компанією обговорили, куди далі їхати святкувати, і вирішили поїхати до села Руська Поляна. Він та ОСОБА_38 були проти і не хотіли їхати туди. Їх вмовляли, але вони не погодилися. Коли всі поїхали, вони з ОСОБА_35 пішли звідти, присіли на зупинці, щоб вирішити, що робити далі. Поки спілкувалися, за ними повернувся ОСОБА_39 . З ним був ще хтось, але він не пам`ятає, хто саме. Врешті вони з ОСОБА_35 погодилися, сіли в автомобіль «Таврія» і поїхали в село Руська Поляна до озера «Осока». Біля озера розпалили багаття, почали випивати на багажнику автомобіля. Хтось пішов купатися. Вживали горілку, пили всі, у тому числі і ОСОБА_28 . Перед тим, як ОСОБА_28 його вдарила, вони стояли кілька хвилин втрьох: ОСОБА_40 , він та ОСОБА_28 . Аня була праворуч від нього. Вона якраз наливала. Можливо, біля них ще була ОСОБА_34 , оскільки вона то підходила, то відходила. Усі інші були десь за 5-10 метрів. Вони випили. Після цього він звернувся до ОСОБА_41 з приводу того, що у них залишилися його речі після святкування Нового року. У цей момент ОСОБА_28 стала смикати його за рукав та запитала, чому він не вітається, не розмовляє, на що він відповів, що зараз не з нею говорить і далі продовжив розмову з ОСОБА_42 . Аня знову почала смикати його за рукав та запитувала, чому він її не вітає, чому не хоче спілкуватися. Він сказав їй почекати, не заважати, взяв ОСОБА_43 під руку, під лікоть, і вони почали із ним відходити. Зробив максимум 2 кроки і все. Наступним, що пам`ятає, як його підіймають із землі ОСОБА_44 , ОСОБА_45 і ОСОБА_30 . Він підвівся і хотів щось сказати, але не зміг розмовляти. Аню не бачив. Ті ж особи, які його підняли, під руки повели його вимиватися до озера. У нього була розсічена брова, кров бігла по обличчю. Після того, як його вмили, він почув, як ОСОБА_46 запитував, що сталося. Йому відповіли: «Вона його ударила пляшкою по голові». ОСОБА_38 говорив, що його ( ОСОБА_7 ) не можна бити по голові, оскільки у нього була серйозна травма. Потім, на його прохання, його підвели під руки до автомобіля ОСОБА_41 . Він хотів поговорити з ОСОБА_47 , щоб запитати, чому вона його вдарила, але вони у цей момент завели автомобіль і поїхали. Далі всі сказали, що його потрібно везти до лікарні, посадили у автомобіль до ОСОБА_48 та привезли в село Дубіївка, на в`їзді викликали швидку допомогу, яка привезла його у Третю Черкаську міську лікарню швидкої медичної допомоги. Там йому наступного дня зробили операцію трепанацію черепа. Також у нього було садно на брові.

Відповідаючи на запитання прокурора, потерпілий зазначив, що ОСОБА_44 і ОСОБА_28 провідали його через тиждень. Їх привів ОСОБА_49 . Як тільки ОСОБА_28 його побачила, стала просити пробачення, казала, що не знає, що на неї найшло. Він розізлився, став запитувати, чому вона це зробила. ОСОБА_28 відповіла, що не знає. Питала, що вони можуть зробити, як допомогти. Він наказав їхати до його батьків, попросити пробачення і дізнатися у них, чим вони можуть допомогти. Після цього в лікарню вони не приходили, а до його батьків ОСОБА_50 приїхав уже після того, як його виписали із лікарні. ОСОБА_50 зателефонував його батькам і батьки запросили його поговорити про те, що сталося. Через кілька тижнів він приїхав для того, щоб записати його батьків на телефон, ніби вони вимагають від нього гроші. ОСОБА_50 запитав, чим він може допомогти. Батьки порахували, у скільки все обійшлося і стільки ще потрібно коштів, і сказали 6 000, мали на увазі доларів. Через тиждень-два ОСОБА_50 привіз 6 000 грн. Його мама сказала, що вони говорили про 6 000 доларів, однак хотіла взяти ті гроші і запропонувала написати розписку, але ОСОБА_50 забрав гроші, сказав, що йому потрібно порадитися, і поїхав. Більше не приїжджав. Згодом від слідчого він дізнався про те, що розмова була записана на диктофон. Після лікарні він ОСОБА_51 бачив лише один раз, але вони не спілкувалися. Удар був у праву сторону. Чим ОСОБА_28 його вдарила, він не бачив. Ані не погрожував, тілесних ушкоджень їй не наносив, не штовхав і не чіпав її.

Відповідаючи на запитання захисника, потерпілий повідомив, що попередня травма була отримана ним, коли він повертався з роботи. Був вечір. Зима. Вони жили у вагончиках. Біля вагончиків була якась бійка і він підійшов туди. Його штовхнув один, і він, падаючи, схватився за нього та упав разом із ним. Коли намагався піднятися, інший підійшов ззаду і ударив його молотком у ліву частину голови. Внаслідок цього йому зробили операцію трепанацію черепа, видалили гематому головного мозку. У нього була порушена мова, не працювала права рука. Десь через два місяці наслідки травми повністю пройшли. Після цієї ситуації він отримував посвідчення водія, проходив медичну комісію, інвалідності не отримував. По святах вживав алкогольні напої. Придибайло того дня у його присутності випив 4 чарки горілки по 50 грам. Аня також пила горілку 4 чарки по 50 грам. Сніжана пила стільки ж. ОСОБА_50 не пив. На озеро приїхали у другій половині дня, було світло, а коли їхали назад, то було темно. Коли ОСОБА_28 нанесла удар, сутеніло. У с. Дубіївка, до приїзду швидкої допомоги, разом із ним був ОСОБА_30 , ОСОБА_39 та ще один хлопець, прізвище і ім`я якого він не пам`ятає. Після того, як ОСОБА_28 завдала йому удару, конфліктів у нього ні з ким не було. Коли втратив свідомість після удару пляшкою по голові, впав. Заява була написана через місяць після нанесення йому травми.

У відповідь на запитання обвинуваченої, потерпілий вказав, що не витягував її з автомобіля. До автомобіля його підвели ОСОБА_18 , і, можливо, ОСОБА_52 . Він хотів запитати у неї, навіщо вона його вдарила. Ногами по автомобілю не бив.

Відповідаючи на запитання свого представника, потерпілий зазначив, що останнє, що він запам`ятав, як розвертався уходити з ОСОБА_42 , це ОСОБА_28 з пляшкою у той момент, коли вона хотіла наливати в стаканчики горілку, і ОСОБА_53 лікоть. Претензій і погроз ні йому ніхто не висловлював, ні він нікому.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 надав покази про те, що подія трапилася 08 березня 2020 року. Того дня вони з ОСОБА_54 зателефонували його однокласнику ОСОБА_55 , який саме повертався з м. Черкаси та запропонував приїхати до нього додому, щоб святкувати 8 березня. Вони відразу ж поїхали до його двору. ОСОБА_56 під`їхав за ними разом із ОСОБА_57 на її автомобілі. У авто були: ОСОБА_13 , ОСОБА_33 , ОСОБА_58 і ще один невідомий йому хлопець. Хвилин за десять перед тим, як приїхали вони з ОСОБА_47 , до двору під`їхали ОСОБА_59 і ОСОБА_45 . Коли вони з ОСОБА_47 вийшли з авто, із двору вибіг ОСОБА_18 , повалив ОСОБА_60 на автомобіль та почав бити його. Смаглій відтягнув Придибайла і якраз у той момент вийшов потерпілий ОСОБА_17 та ОСОБА_61 . Це все відбувалося біля дому ОСОБА_62 у першій половині дня. До озера вони поїхали трьома автомобілями. Він був за кермом. Із ним в автомобілі їхала ОСОБА_63 та хлопець, що приїхав із ОСОБА_64 та ОСОБА_65 . В іншому автомобілі, за кермом якого була ОСОБА_34 , поїхали ОСОБА_33 та ОСОБА_58 . Третім автомобілем їхали ОСОБА_45 і ОСОБА_59 . Останній був за кермом. Вони поїхали в центр села Руська ОСОБА_10 , де скупилися. Купили сосиски, помідори, нарізку, горілку та вино в скляних пляшках. Матлашов із Придибайлом відмовилися з ними їхати. Коли уже їхали до озера, побачили, що автомобіль ОСОБА_48 поїхав в інший бік. Вони зателефонували їм і дізналися, що ті поїхали по Придибайла і ОСОБА_17 . Поки розпалювали багаття, припаркували машини, приїхав ОСОБА_45 разом із ОСОБА_18 і ОСОБА_17 . Автомобіль Сніжани «Пежо» стояв передом до лісу. Його автомобіль «ВАЗ» був розташований навпаки. Автівки стояли близько одна від одної. Продукти розклали на багажнику автомобіля Сніжани. Придибайло пішов купатися. Як уже накрили на стіл, усі підійшли, почали хто пити, хто спілкуватися. Розлили спиртні напої, випили. Не пили він, ОСОБА_28 , ОСОБА_34 і ОСОБА_59 . Коли з моменту приїзду пройшло близько півтори години і почало сіріти, ОСОБА_61 перепила і вирішила піти топитися в озеро. Сніжана дістала її. Після цього ОСОБА_66 відвели до автомобіля ОСОБА_48 і переодягнули. Там ОСОБА_18 , ОСОБА_67 , ОСОБА_17 , ОСОБА_52 , ОСОБА_68 та невідомий йому хлопець випили по сто грам. Потім ОСОБА_18 вкутав ОСОБА_66 полотенцем і її відвели до багаття, щоб вона обсихала. Він, ОСОБА_68 і ОСОБА_28 підійшли до їхнього автомобіля. Шаренко жалівся їм на свої колишні відносини. У цей момент до них підійшов ОСОБА_17 і запитав, чому вони з ним не вітаються. Він відповів йому, що вони віталися із ним, а це він до них не привітався. Кілька місяців до того вони просто перестали спілкуватися. З якої причини, не знає. Тоді ОСОБА_17 знову запитав те ж саме, а коли почув ту ж відповідь, сказав: « ОСОБА_69 що, Вам кланятися повинен?». На що ОСОБА_28 відповіла: « ОСОБА_70 що, вітатися це кланятися». Матлашов сказав, що зараз їх тут повбиває. Вони йому запропонували вияснити відносини в інший день, «по тверезому», і не псувати свято. На що ОСОБА_17 відповів, що не хоче «по тверезому» розмовляти, оскільки тоді є безобідним. Щоб уникнути конфліктної ситуації, вони з ОСОБА_47 відійшли до багаття. Матлашова це не зупинило, він почав кричати: « ОСОБА_69 що за Вами бігати повинен?». Щоб уникнути конфлікту, вони підійшли до їхнього автомобіля і вирішили його заспокоїти. Матлашов схопив його за руки і зі словами: «Пішли, будемо балакать», почав тягнути вбік. Поруч стояла ОСОБА_34 , ОСОБА_71 , ОСОБА_68 і невідомий хлопець. Вони відтягнули ОСОБА_17 вбік і він, зробивши кілька кроків назад, упав на задницю, бо не стояв на ногах. Анна до нього підбігла зі словами: « ОСОБА_20 , заспокойся, нащо ти таке робиш?». Він встає, хапає її за кофту та починає трясти. Вона виривається і він її штовхає на їхній автомобіль, там, де водійські дверцята, дзеркало. Вона падає, ударяється. Він починає далі на неї йти. У цей момент, так як діватися їй не було куди, тому що прохід між автомобілями був маленький, а ліс уже темний, вона просто хапає пляшку із багажника Сніжаниного авто і на відмашку «махає» вбік та потрапляє йому в праву частину брови. У цей момент він робить декілька кроків назад і падає на спину спереду його автомобіля. Він відразу побіг до нього, взяв воду солодку із багажника та став його поливати, запитував, чи з ним все добре. Також підбіг ОСОБА_18 . Вони почали його підіймати, питали про самопочуття. Він попросив піти умитися до води. Матлашов самостійно пішов до води, однак вони з ОСОБА_18 пішли за ним, щоб прослідкувати. Він був п`яний і йшов хитаючись. Пішов до води, присів, умився. Вони з ОСОБА_18 запропонували викликати йому швидку. Аня весь час намагалася надати йому першу допомогу, але оскільки ОСОБА_18 дізнався про те, що це ОСОБА_28 його ударила, то не підпускав її до потерпілого. З ОСОБА_18 вони оглянули голову ОСОБА_17 . Він світив ліхтариком, детально обдивився всю голову і виявив тільки розсічення правої брови. Після цього всі заспокоїлися. Матлашов сказав, що хоче поговорити з ОСОБА_47 . Він запропонував йому поспілкуватися іншим разом, однак ОСОБА_17 наполягав, казав, що все буде добре, що просто з нею порозмовляє. У цей час до нього підійшов ОСОБА_18 , говорив, що за цей вчинок їм буде непереливки і що вони будуть за це відповідати. Коли він спілкувався з ОСОБА_18 , до Ані підійшов ОСОБА_17 , почав її ображати. Він сказав, що сьогодні точно спілкуватися не будуть, відвів ОСОБА_51 до свого автомобіля і посадив на переднє пасажирське сидіння, а сам відійшов поспілкуватися з ОСОБА_18 . У певний момент побачив, що ОСОБА_17 на половину заліз в автомобіль і витягує ОСОБА_51 з машини. Він відтягнув ОСОБА_17 і «відкинув» убік. Після цього між ними стала ОСОБА_34 та почала заспокоювати ОСОБА_17 . Ані він сказав, щоб вона зачинилася в автомобілі, а сам обійшов авто і сів на водійське сидіння, однак у цей час ОСОБА_28 згадала, що її телефон знаходиться у автомобілі Смаглія. Коли він пішов за телефоном, побачив, що ОСОБА_18 уже стоїть біля водійського сидіння і погрожує Ані, говорить, що ви будете за це відповідати. Він забрав телефон, сів в автомобіль, а коли почав від`їжджати, ОСОБА_17 вдарив ногою у скло, де сиділа ОСОБА_28 . Поїхали вони до батьків ОСОБА_72 , побули там, а потім приїхали до його батьків. Це було біля 20-ої години. Після цього, через деякий час, їм зателефонував ОСОБА_18 і повідомив, що ОСОБА_17 прооперували. Сказав: «Готуйте гроші і сума буде не маленькою».

Відповідаючи на запитання прокурора та суду, свідок зазначив, що це все трапилося в долі секунди. Анна просто вдарила «на відмашку». Пляшка була скляна, з-під вина. Була вона повна, чи пуста не пам`ятає. Хто пив вино, він не бачив. Куди поділася та пляшка, не знає. Коли вони поїхали з озера, там усі ще залишалися. У поліцію з приводу протиправних дій ОСОБА_17 щодо ОСОБА_72 та щодо його автомобіля вони не зверталися. Їздили до ОСОБА_17 в м. Черкаси, «по-людськи», щоб провідати. У лікарні ОСОБА_17 сказав їм зв`язатися з його батьками, щоб домовитися, бо на ОСОБА_51 буде написана заява і вона буде за це відповідати. Наступного дня він подзвонив матері ОСОБА_17 , однак вона не захотіла з ним спілкуватися, але обіцяла через декілька днів перетелефонувати. Оскільки вона так і не передзвонила, він знову їй зателефонував і вона сказала йому під`їхати. В ході зустрічі батьки ОСОБА_17 сперечалися між собою з приводу суми: 5 000 чи 6 000. Валюту не називали. Він подумав, що йдеться про гривні, погодився і сказав, що зателефонує, як необхідна сума буде в нього. Через певний час зібрав 6 000 грн і привіз їм гроші. Вони з нього посміялися, сказали, що мова про 6 000 доларів, однак запропонували залишити гроші, як доказ того, що вони з ОСОБА_47 оплатили хоч якісь витрати на лікування, але він забрав ті 6 000 гривень назад. Здійснював запис обох розмов, щоб перестрахуватися, бо не довіряв батькам, але хотів вирішити питання, щоб заяви не було. Зберігся тільки другий запис. Цей запис він надав своєму адвокату, розповів йому, як усе відбулося, але на допит до слідчого пішов сам. Через тиждень-два відмовився від послуг захисника. Того вечора ОСОБА_7 у його присутності ніхто не наносив тілесні ушкодження і конфліктів з іншими у нього не було.

У відповідь на запитання обвинуваченої та її захисника, свідок повідомив, що Матлашов спокійний, але неодноразово був у конфліктних ситуаціях. Коли вип`є, стає агресивним, неконтрольованим. У його присутності він ні з ким не бився, однак йому відомо про те, що у ОСОБА_17 були такі ситуації неодноразово. Того дня ОСОБА_17 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. На озері він пив горілку, десь сім разів випив по 100 грам. Анна горілку не наливала та не вживала спиртні напої. Після падіння від удару, нанесеного ОСОБА_47 , потерпілий не скаржився на здоров`я.

Відповідаючи на запитання представника потерпілого, свідок зазначив, що пляшки були скляні, а стакани пластикові, стограмові. Він особисто не наливав алкоголь нікому, у тому числі і потерпілому. Особисто з ним тости ніякі не випивав, але весь час знаходився біля машини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_73 показав, що потерпілий у справі ОСОБА_7 є його сином і проживає разом із ним та дружиною. Близько 9-ої години вечора 08 березня 2020 року до нього зателефонував хтось із синових друзів та повідомив, що син у лікарні. Відразу після цього вони разом із дружиною поїхали до Третьої міської лікарні, до нейрохірургічного відділення. Від лікаря дізналися, що у їхнього сина серйозна травма та потрібно робити операцію. Згодом ОСОБА_49 їм повідомив, що сина ударили пляшкою. Зокрема, він розповів, що вони десь відпочивали. Син стояв та розмовляв з якимось хлопцем, ймовірно, чоловіком обвинуваченої. У цей час обвинувачена підійшла та вдарила сина пляшкою, після чого він упав, а через деякий час піднявся. Потім приїхала швидка допомога і забрала його. Наступного дня після госпіталізації, під час перебування на лікуванні, його синові зробили операцію. З`ясувати обставини події, що трапилася, у сина він не міг, оскільки після операції син перебував у «поганому» стані. Окрім того, свідок вказав, що один раз він бачився із чоловіком обвинуваченої, який приходив до нього додому, щоб з`ясувати вартість операції та лікування сина. Йому назвали орієнтовну суму. Після цього свідок із ним не бачився. Обвинувачена до них не приходила. Також, свідок зазначив, що раніше у його сина уже була черепно-мозкова травма, яку він отримав на роботі. ОСОБА_74 повідомити не зміг, однак зауважив, що після тієї травми син відновився.

Відповідаючи на запитання захисника, свідок зазначив, що син не зловживає спиртними напоями, вживає їх лише на свята. Після вживання алкогольних напоїв поводить себе нормально. ОСОБА_75 він його жодного разу не бачив.

У відповідь на запитання представника потерпілого, свідок повідомив, що ОСОБА_49 розповідав йому, що все це сталося через злобу через собачку.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що близько трьох років знайома із обвинуваченою і перебуває із нею у дружніх стосунках, а з потерпілим познайомилась лише у день події та наразі перебуває у дружніх відносинах. 08 березня 2020 року всі зібрались у с. Дубіївка, вдома у ОСОБА_76 , та святкували 8 березня. Після цього вони поїхали до озера ОСОБА_77 в с. Руська ОСОБА_10 . Їхали трьома автомобілями: вона на власному автомобілі «Пежо», ОСОБА_78 разом зі своїм чоловіком чи хлопцем ОСОБА_42 на автомобілі «Жигулі», ОСОБА_45 на автомобілі «Таврія». Точної кількості осіб вона сказати не може, до 10. Дорогою до озера заїжджали до магазину в с. Руська ОСОБА_10 , купували алкоголь, а саме горілку, та продукти. З дому у ОСОБА_79 було взяте вино «Мікадо», у скляній пляшці, хвилеподібної форми. По приїзду розпалили багаття, почали «накривати стіл» на багажнику автомобіля «Пежо», який був розташований вздовж озера. Недалеко стояло ОСОБА_29 із ОСОБА_42 авто. ОСОБА_80 десь там поруч стояв третій автомобіль. Усі, крім водіїв автомобілів, пили горілку. Щось із спиртного вживала і обвинувачена, але горілку чи вино, вона не пам`ятає. У ході відпочинку, вона, знаходячись на відстані близько трьох метрів, чула, як потерпілий та обвинувачена про щось сперечались, говорили підвищеним тоном. ОСОБА_24 у цей час стояв неподалік він Ані, метрів за 2. Чи брав він участь у суперечці, не пам`ятає. У певний момент потерпілий пішов у бік обвинуваченої. Що сталося між ними, вона не зрозуміла, чи хтось когось хотів ударити, чи смикнути, вона цього не бачила, стверджувати не може. На автомобілі чи то на ОСОБА_29 , чи то на ОСОБА_20 стояла пляшка із вином «Мікадо». Аня взяла її в руку за верхню частину. Все відбулось дуже швидко. «Пляшкою стукнулись і все». Удар прийшовся у голову, куди саме не пам`ятає. Можливо, ОСОБА_28 злякалася, хотіла захиститися. Потім потерпілий упав, не міг говорити. Його почали підіймати, приводити до тями, використовуючи воду з озера. Згодом він встав. Мова у нього була не дуже зрозуміла, а до удару спілкувався нормально. Чи намагався він після цього підійти до Ані, вона не пам`ятає. Через деякий час обвинувачена поїхала на автомобілі разом із ОСОБА_42 . Хтось із хлопців, що відпочивали там, біг за їхнім авто, але вони так швидко поїхали, що він навіть не зміг забрати брюки, що лишилися на їхньому автомобілі. Всі інші також сіли по машинах. Особисто вона направилась у с. Дубіївка. Хтось поїхав за машиною Ані та ОСОБА_41 , оскільки у них на капоті залишились чиїсь штани. Що сталося із пляшкою після удару, не знає, але пляшка не розбилася, залишилася цілою. Наскільки вона пам`ятає, ніхто із тієї пляшки не пив. Потерпілий, на її думку, був у «звичайному» стані, розпалював багаття, поводив себе адекватно, нормально із нею спілкувався.

Відповідаючи на запитання захисника, свідок зазначила, що не пам`ятає, чи потерпілий вживав алкоголь у той вечір, але їй здавалося, що всі пили спиртні напої, крім тих, хто були за кермом. На її думку, потерпілий не перебував у стані сильного сп`яніння, але був «злегка на підпитку». Обвинувачену може охарактеризувати як «нормальну» людину, вони «нормально» спілкуються, конфліктів між ними не було.

Відповідаючи на запитання потерпілого, свідок вказала, що у момент отримання удару він був повернутий до Ані обличчям.

У відповідь на запитання представника потерпілого, свідок повідомила, що вона не бачила, щоб потерпілий намагався завдати тілесні ушкодження обвинуваченій. У момент удару ОСОБА_28 стояла задом до свого авто, при цьому вони з потерпілим знаходилися поза автомобілем «Пежо».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_81 надав покази про те, що із обвинуваченою та з потерпілим перебуває у товариських відносинах. Події відбулись 08 березня 2020 року у с. Руська ОСОБА_10 , біля озера ОСОБА_77 . Приїхали туди із с. Дубіївка автомобілями. Точної кількості осіб сказати не може, усіх не пам`ятає, приблизно 10. Перед цим відпочивали вдома у ОСОБА_76 , потім зібралися і поїхали до озера. Довгаль ОСОБА_82 приїхала разом зі своїм чоловіком чи співмешканцем ОСОБА_24 на автомобілі «ВАЗ 2101». Він же разом із ОСОБА_20 приїхав на автомобілі «Таврія», власником якого є ОСОБА_52 . Останній їх привіз. Дорогою до озера заїжджали до магазину в с. Руська ОСОБА_10 , купували горілку, закуску. Також було вино. По приїзду розпалили багаття, відпочивали, вживали алкогольні напої. Відносно озера автомобілі були розташовані наступним чином: по праву руку, задом, «Пежо» стояв, задом стояв «ВАЗ 2101», по ліву руку від нього, трохи далі, стояла «Славута». Ближче до озера було багаття. Розпивали спиртне на багажнику автомобіля «Пежо». Алкоголь пили усі, крім водіїв. Вживали горілку та вино. Хто що пив, не пам`ятає. Під кінець відпочинку відбувся інцидент: ОСОБА_20 отримав удар пляшкою по голові від ОСОБА_72 . Він ( ОСОБА_83 ) у цей час стояв біля багаття. Потерпілий, обвинувачена та її співмешканець знаходилися біля автомобіля «Пежо», де відбувалось застілля. Вони про щось спілкувалися. Про що саме, він не чув, але ніхто не сварився, не кричав, конфліктної ситуації не було. Уже темніло. Повернувши голову, він побачив, як обвинувачена бере пляшку і ударяє по голові потерпілого у той момент, коли він розвертається до неї спиною. Він ( ОСОБА_83 ) відразу підбіг, почав на них сваритися. Говорив: «Навіщо ти це зробила, його не можна бити по голові». У момент удару ОСОБА_24 із ОСОБА_20 розверталися, можливо, збиралися кудись відійти разом у бік лісу, вони обоє були повернуті до ОСОБА_72 спиною. Пляшка стояла на багажнику автомобіля «Пежо». Її обвинувачена взяла правою рукою. По праву руку від неї стояв автомобіль, де були усі пляшки і закуска. Вона стояла правим боком до автомобіля «Пежо». Вони стояли до неї спиною. Усі втрьох знаходились між автомобілями, ближче до заднього лівого кута автомобіля «Пежо». Удар прийшовся у праву частину голови. Як саме обвинувачена тримала пляшку, він сказати не може. Після удару потерпілий упав, самостійно пересуватись не міг, говорити не міг. До того часу, як ОСОБА_20 прийшов до тями, ОСОБА_82 зі своїм хлопцем, можливо, ще з кимось, поїхала, бо він ( ОСОБА_83 ) почав на них сваритися, так як ОСОБА_20 не можна бити по голові, бо в нього була травма голови. Чи ще хтось знав про цю травму, йому не відомо. Поїхати з місця події обвинуваченій ніхто не заважав. Після всього вона була спокійною, допомогти ОСОБА_17 не намагалася ні вона, ні її співмешканець. Він ( ОСОБА_83 ) відтягнув ОСОБА_20 до води. Хто йому в цьому допоміг, не пам`ятає, але точно не вони. Коли ОСОБА_20 привели до тями, у нього не працював вестибулярний апарат, він не міг нормально розмовляти, тому він, ОСОБА_84 тверезий водій та власник авто ОСОБА_52 посадили його в «Таврію» і поїхали в бік с. Дубіївка. Під`їжджаючи до с. Дубіївка, ОСОБА_20 став потроху розмовляти, сказав, що йому погано, і попросив зупинитися. Вони загальмували біля зупинки. Він вийшов, приліг на зупинці і сказав викликати швидку допомогу. Він ( ОСОБА_83 ) викликав швидку допомогу, вони її дочекалися і ОСОБА_20 було госпіталізовано. У лікарню із ним ніхто не поїхав. Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_20 не було і мети видивлятися їх також. Крові у нього він не бачив. Пляшка внаслідок удару не розбилася і хтось із тих, хто там знаходилися, здається, ОСОБА_68 , схопив цю пляшку і закинув у ліс. Чи була та пляшка повна, чи пуста, він не знає, так як перебував біля багаття. Тим більше, уже темніло.

Відповідаючи на запитання захисника, свідок зазначив, що із потерпілим знайомий три роки. За цей період часу у його присутності у потерпілого не було конфліктних ситуацій. Із обвинуваченою він знайомий приблизно так само, конфліктних ситуацій із нею також не було. Протягом того дня він випив 500-700 грам горілки. Більше того дня на озері ніяких інцидентів не було. У момент конфлікту було пасмурно, темніло. Багаття було розташоване від автомобілів приблизно за 10 метрів. Об`єктів, які б перешкоджали оглядовості, між автомобілями та багаттям не було.

Свідок ОСОБА_85 у судовому засіданні показав, що подія відбулася 08 березня 2020 року у лісі, біля озера. Він туди приїхав разом зі ОСОБА_57 на її автомобілі «Пежо». Перед цим зустрілись у нього вдома, пили горілку. Був він, ОСОБА_86 , ОСОБА_32 , ОСОБА_87 , ОСОБА_13 , прізвища інших не знає. Анна із своїм хлопцем ОСОБА_42 під`їхали пізніше. Після цього вирішили поїхати до озера. Він із ОСОБА_57 відразу поїхав туди. Разом із ними ще їхали ОСОБА_58 і ОСОБА_88 , а хлопці заїжджали до магазину в с. Руська Поляна, купували горілку та продукти. Чи брали якісь напої з дому, не пам`ятає. До озера приїхали приблизно о 16:00. Було пасмурно, хмарна погода. Приїхали всі практично одночасно. Автомобіль «Пежо» був розташований передом до лісу, на його багажнику розклали «поляну». Автомобіль «ВАЗ» стояв на відстані 2-3 м від автомобіля «Пежо», паралельно, однак під іншим кутом, також передом до лісу. Пили, відпочивали. Наливали усі по-троху. Усі, крім водіїв автомобілів: ОСОБА_89 , ОСОБА_9 і ОСОБА_90 , пили горілку. За ОСОБА_51 не пам`ятає, ніби трохи щось пила. На автомобілі «Пежо» стояли горілка, у скляній пляшці, вода солодка та сік. Вино не бачив. У той момент, коли це все сталося, він стояв біля води. ОСОБА_82 , ОСОБА_25 і ОСОБА_20 були біля автомобіля «Пежо». Вони говорили про собаку і Новий рік 2020, а саме що собака ОСОБА_20 покусала ОСОБА_29 собаку. ОСОБА_82 і ОСОБА_20 сперечались, а ОСОБА_24 був спокійний, практично мовчав. З іншими ОСОБА_20 не конфліктував. У певний момент він почув крик: «Що ти наробила?», та що ОСОБА_20 упав. Повернувшись, побачив, що ОСОБА_20 лежав на боку, був у свідомості, самостійно рухатись не міг, по його обличчю, збоку, текла кров. Він, ОСОБА_30 , ОСОБА_9 та іще хтось почали допомагати йому. Допомогли встати, змили кров, привели до тями. Чи допомагали ОСОБА_50 з ОСОБА_47 , не пам`ятає. Після цього ОСОБА_20 зміг ходити, хитаючись, та почав конфліктувати з ОСОБА_47 , запитував: «Що ти наробила?», «Навіщо ти вдарила?». Щоб не було інших проблем, ОСОБА_82 з ОСОБА_42 сіли в машину і поїхали. Сергія посадили в «Таврію». ОСОБА_32 , ОСОБА_84 , ОСОБА_45 поїхали із ним. Він же залишився та допомагав прибирати, а потім всі поїхали додому. Удар був нанесений пляшкою. Він так вирішив, оскільки більше нанести удар не було чим. Пляшка лежала долі коло ОСОБА_20 . Вона була з-під горілки, овальної форми, ємністю 0,7 л, на ній були якісь кути. Він взяв цю пляшку та закинув її, щоб більше ніхто нікого нею не бив.

У відповідь на запитання захисника, свідок пояснив, що після того, як поїхали ОСОБА_82 і ОСОБА_24 , більше ніяких конфліктів не було. ОСОБА_20 посадили до автомобіля «Таврія», так як йому було погано, і повезли. Із розповідей хлопців йому відомо, що, доїжджаючи до с. Дубіївка, ОСОБА_20 стало зле і йому викликали швидку. Кількість випитого того дня алкоголю ОСОБА_20 він не пам`ятає. Близько 2-3 л було випито у нього вдома. Він у себе вдома разом з іншими хлопцями почав вживати алкогольні напої зранку, а потерпілий прийшов після обіду.

У відповідь на запитання потерпілого та його представника свідок повідомив, що коли ОСОБА_20 тягнули до річки, він ледве говорив. До удару говорив нормально. Після удару він лежав головою до машин.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_91 надав покази про те, що з ОСОБА_47 та ОСОБА_20 його познайомила його колишня дівчина ОСОБА_9 08 березня 2020 року. Того дня він разом зі своєю колишньою дівчиною приїхав на автомобілі до її знайомих до лісу. За кермом автомобіля «Пежо» була ОСОБА_9 . Також разом з ними у машині їхав його брат ОСОБА_92 . У лісі вони зупинились біля озера, де мали на меті святкувати 8 березня. Разом зі знайомими, яких було близько 10, а, можливо, й більше, гуляли, випивали. Він пив горілку. Матлашов також вживав горілку, а ОСОБА_28 вино, мабуть, пила, однак точно сказати не може. Знаходячись на відстані близько 10 метрів, він бачив, як ОСОБА_82 з ОСОБА_20 щось обговорювали, кричали. Суть розмови передати не може. Потім він підбіг на крик ОСОБА_82 вдарила ОСОБА_20 пляшкою по голові. У цей час ОСОБА_82 тримала у руці пляшку «Мікадо», хвилеподібної форми. Її заспокоював її хлопець. ОСОБА_20 він підіймав разом із кимось із компанії, оскільки після удару він упав на землю, не міг говорити, в`яло рухався і його одразу ж повезли додому. Які ОСОБА_20 мав тілесні ушкодження, не пам`ятає. «На розливі» був він, розливав тільки горілку на багажнику чи на капоті автомобіля «Пежо». Звідки ОСОБА_82 взяла пляшку вина, не бачив, і не пам`ятає, чи стояло вино до конфлікту. Куди потім поділася ця пляшка, не знає. Слідчий експеримент з ним проводили у райвідділі, у кабінеті слідчого.

У відповідь на запитання захисника, свідок пояснив, що наливав горілку усім, у тому числі й потерпілому, останній пив. Після того конфліктів більше не було. Аня з хлопцем поїхали хвилин через 5-10 на жовтому «Жигулі». Через хвилин 5 після того відвезли ОСОБА_17 додому.

Відповідаючи на запитання представника потерпілого, свідок зазначив, що конфліктів ще з кимось у потерпілого не було.

Від допиту інших свідків, зазначених у обвинувальному акті, сторона обвинувачення відмовилася.

Суд враховує судову практику щодо випадків змушеного судового розгляду кримінального провадження за відсутності свідків і виходить з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

З огляду на не забезпечення стороною обвинувачення присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні.

Від клопотання про допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_93 потерпілий ОСОБА_7 відмовився у судовому засіданні, що відбулося 19 липня 2022 року.

Крім того, викладене вище обвинувачення підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні у порядку, передбаченому ст.ст. 358, 359 КПК України, а саме:

- постановою про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 03 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 138-139/;

- постановою про призначення групи прокурорів від 06 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 140/;

- даними рапорту дільничного офіцера поліції сектору превенції Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_94 від 03 квітня 2020 року про надання вказівки направити матеріали за заявою ОСОБА_7 до СВ Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області для вирішення питання про внесення відомостей до ЄРДР /т. 1 а.с. 141/;

- даними рапорту інспектора-чергового ЧЧ СМ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_95 від 09 березня 2020 року, з якого вбачається, що 08 березня 2020 року о 21 год 41 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08 березня 2020 року о 21 год 41 хв за адресою: АДРЕСА_2 , доставлено гр. ОСОБА_7 із такими тілесними ушкодженнями: ЗЧМТ, СГМ ?, забійна рана правої брови, ГАІ. Знаходиться в приймальному відділенні. Заявник ОСОБА_96 /т. 1 а.с. 142/;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03 квітня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 заявив, що 08 березня 2020 року близько 20:00 год. в лісовому масиві с. Руська ОСОБА_10 він отримав тяжкі тілесні ушкодження від громадянки на ім`я ОСОБА_82 /т. 1 а.с. 143/;

- даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-200101/7021, з якої встановлено, що ОСОБА_7 у період з 08 березня 2020 року до 24 березня 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Третій Черкаській міській лікарні, нейрохірургічне відділення, з діагнозом: епідуральний крововилив, тяжка ЗЧМТ, багатоуламковий перелом правої тім`яної кістки, епідуральна гематома правої тім`яної ділянки, забій головного мозку тяжкого ступеня тяжкості, садно правої надбрівної ділянки, алкогольне сп`яніння. 10 березня 2020 року переніс операційне втручання: резекційна краніотомія, видалення епідуральної гематоми правої тім`яної ділянки /т. 1 а.с. 144/;

- даними протоколу огляду місяця події від 03 квітня 2020 року, з фототаблицею до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 , за участі потерпілого ОСОБА_7 , понятих ОСОБА_98 та ОСОБА_99 , яким зафіксовано, що об`єктом огляду є ділянка лісу в адміністративних межах с. Руська Поляна Черкаського району з координатами згідно мобільного додатку «Гугл Мапс»: широта НОМЕР_1 , довгота 31,8888, на якій потерпілий ОСОБА_7 вказав на місце, де йому було нанесено тілесні ушкодження /т. 1 а.с. 145-149/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 03 квітня 2020 року, із відеозаписом до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 у нічний час доби, за штучного освітлення, за участю потерпілого ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_100 та ОСОБА_101 , яким зафіксовано покази потерпілого про розташування його та особи, яка нанесла йому тілесні ушкодження, у момент нанесення тілесних ушкоджень /т. 1 а.с. 150-153/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06 квітня 2020 року, із відеозаписом до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 за участю свідка ОСОБА_102 , у присутності понятих ОСОБА_100 та ОСОБА_101 , яким зафіксовано покази свідка ОСОБА_102 про те, як розташовувались особа, яка нанесла тілесні ушкодження, та потерпілий, а також як саме був нанесений удар пляшкою по голові потерпілому в праву лобно-тім`яну ділянку /т. 1 а.с. 154-157/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06 квітня 2020 року, із відеозаписом до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 за участю свідка ОСОБА_103 , у присутності понятих ОСОБА_100 та ОСОБА_101 , яким зафіксовано покази свідка ОСОБА_103 , що показав на статистові взаємне розташування потерпілого та особи, яка нанесла удар, а також відтворив механізм нанесення удару пляшкою потерпілому в область голови з правої сторони в праву лобно-тім`яну ділянку /т. 1 а.с. 158-161/;

- даними висновку експерта № 02-01/295 від 10 квітня 2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 , згідно даних медичної карти, мали місце ушкодження: травма голови з багатоуламковим переломом правої тім`яної кістки, крововиливом над правою півкулею головного мозку в тім`яній ділянці, забоєм головного мозку тяжкого ступеня, садном правої надбрівної ділянки, крововиливом повік правого ока. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмета (предметів), по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Травмуючим механізмом утворення всіх наявних у ОСОБА_7 ушкоджень стало поєднання ударної дії тупого предмета з тертям. В тілесних ушкодженнях ОСОБА_7 не відобразилися індивідуальні властивості травмуючого чинника (предмета). Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли виникнути від удару ногою або твердим предметом. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження не характерні для тих, які виникають від падіння з положення стоячи з наступним ударом об тупий твердий предмет або поверхню. ОСОБА_7 після отримання тілесних ушкоджень міг виконувати якісь дії. З моменту отримання тілесних ушкоджень та до поступлення в лікарню ОСОБА_7 міг виконувати якісь дії (бігати, ходити, повзати тощо). Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 міг пройти певну відстань, яку саме вказати не має можливості, оскільки відсутні судово-медичні дані. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли виникнути, як за обставин, на які вказала ОСОБА_102 в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.04.2020, так і за обставин, на які вказав ОСОБА_83 в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.04.2020. Не виключається можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , могли виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 03.04.2020 /т. 1 а.с. 163-165/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16 квітня 2020 року, із відеозаписом до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 за участю свідка ОСОБА_104 , у присутності понятих ОСОБА_105 та ОСОБА_106 , яким зафіксовано покази свідка ОСОБА_104 , який показав на статистові як особа нанесла удар пляшкою в тім`яну область голови потерпілого /т. 1 а.с. 166-169/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17 квітня 2020 року, із відеозаписом до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 за участю свідка ОСОБА_107 , у присутності понятих ОСОБА_108 та ОСОБА_109 , яким зафіксовано покази свідка ОСОБА_107 , який на статистові показав, як особа взяла правою рукою скляну пляшку, що стояла на багажнику автомобіля, та нанесла один удар в праву область голови потерпілому /т. 1 а.с. 174-177/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2020 року, із відеозаписом до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 за участю свідка ОСОБА_110 , у присутності понятих ОСОБА_111 та ОСОБА_112 , яким зафіксовано покази свідка ОСОБА_110 , який розповів про подію, що мала місце 08.03.2020 на узбережжі озера «Осока» в адміністративних межах села Руська Поляна Черкаського району, та показав, як особа нанесла удар потерпілому; як розміщувалися потерпілий та особа, яка нанесла удар, до моменту нанесення тілесних ушкоджень; як особа взяла правою рукою пляшку та нанесла удар пляшкою в праву частину голови потерпілого; як потерпілий упав після удару /т. 1 а.с. 178-181/;

- даними копії повідомлення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» про надання інформації № 01-1-05/198 від 23.04.2020, з якого вбачається, що ОСОБА_4 до даної комунальної установи в період з 08.03.2020 до 13.03.2020 не зверталася /т. 1 а.с. 182/;

- даними повідомлення КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Черкаської районної ради про надання медичних відомостей № 07/703 від 29.04.2020, з якого встановлено, що ОСОБА_4 до даного комунального закладу за медичною допомогою у період з 08.03.2020 до 13.03.2020 не зверталася /т. 1 а.с. 183/;

- даними повідомлення КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 934 від 23.04.2020 про те, що ОСОБА_4 за медичною допомогою до травмпункту в період часу з 08.03.2020 до 13.03.2020 не зверталася /т. 1 а.с. 184/;

- даними повідомлення УОАЗОР Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 1019/25/03/51-2020 від 22.05.2020, зі змісту якого слідує, що в період часу з 09:00 год до 23:59 год 08.03.2020 будь-яких подій, що мали місце поблизу озера «Осока» в адміністративних межах с. Руська Поляна Черкаського району, не зафіксовано /т. 1 а.с. 185/;

- даними висновку експерта № 02-01/646 від 22.07.2020, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути за обставин, на які вказала ОСОБА_102 в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.04.2020. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_83 в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.04.2020. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_113 в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.04.2020. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_114 в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.04.2020. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_115 в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.04.2020. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_116 в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.04.2020. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути від одного удару скляною пляшкою в область голови за обставин, вказаних у фабулі постанов /т. 1 а.с. 187-189/;

- даними протоколу огляду предмету від 01 серпня 2020 року, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 , в ході якого оглянуто медичну карту стаціонарного хворого № 4086 з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» на ім`я ОСОБА_7 та виготовлено копії матеріалів даної медичної карти /т. 1 а.с. 190/;

- постановою про визнання предмету речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 01 серпня 2020 року, якою медичну карту стаціонарного хворого № 4086 з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» на ім`я ОСОБА_7 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження /т. 1 а.с. 202/;

- висновком судово-психіатричного експерта № 314 від 12.08.2020, з якого вбачається, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих їй дій, та на теперішній час ОСОБА_4 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляла і не виявляє, і при збереженості у неї емоційно-вольової сфери, інтелекту, пам`яті, критичних і прогностичних функцій була здатна на вказаний період часу та здатна на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними, може правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з нею слідчих дій та в судовому засіданні. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_4 суспільної небезпеки не становить та застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, не потребує. ОСОБА_4 виявляє достатній рівень розвитку розумових здібностей та достатній рівень інтелектуальної продуктивності. До індивідуально-психологічних особливостей підекспертної та характерологічних рис належать: високий рівень самооцінки та рівня домагань, активність особистісної позиції, комунікабельність, екстравертованість та достатній рівень соціально-психологічної адаптованості. На період часу вчинення дій, в котрих вона підозрюється, підекспертна не перебувала в будь-якому яскраво вираженому емоційному стані, який міг суттєво впливати на її свідомість та поведінку в досліджуваній ситуації /т. 1 а.с. 203-207/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2020 року, з фототаблицею до нього, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_117 за участю свідка ОСОБА_118 , у присутності понятих ОСОБА_119 та ОСОБА_120 , яким зафіксовано покази свідка ОСОБА_118 , що показав, як ОСОБА_121 схопив двома руками за верхній одяг і почав тягнути до себе гр. ОСОБА_4 , після чого силою штовхнув її на автомобіль у бік водійської дверки. В цей час ОСОБА_4 взяла за горловину повну пляшку вина та, розвернувшись, на відмашку, вдарила його в праву частину обличчя, а саме в праву брову /т. 1 а.с. 208-213/.

Також у судовому засіданні судом були дослідженні докази, що характеризують особу обвинуваченої.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15: «У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело, належний суб`єкт, належна процесуальна форма, належна фіксація, належна процедура, належний вид способу формування доказової основи».

Підставою для визнання доказів недопустимими мають бути конкретні порушення, що становлять загрозу для прав людини і ставлять під сумнів справедливість провадження, а не номінальна суперечність формальним вимогам закону. Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17.

Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються між собою, є відносними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування обвинуваченій та її захиснику (на той час) були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України.

Зазначені вище висновки експертів за проведеними по справі судовими експертизами суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, які належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, тому сумнівів у суду вони не викликають.

Той факт, що покази потерпілого та свідків різняться у частині зазначення взаємного розташування потерпілого та обвинуваченої у момент нанесення удару, а саме був повернутий потерпілий до обвинуваченої обличчям чи спиною, не мають для суду істотного значення, оскільки усі вони під час допиту у судовому засіданні вказували, що удар пляшкою був нанесений саме обвинуваченою у праву ділянку голови потерпілого. До того ж, відповідно до висновків експерта № 02-01/295 від 10 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 163-165/ та № 02-01/646 від 22.07.2020 /т. 1 а.с. 187-189/ тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли виникнути від одного удару скляною пляшкою в область голови за обставин, вказаних у фабулі постанов, та могли виникнути за обставин, на які вказали потерпілий і свідки у відповідних протоколах проведення слідчих експериментів за їхньої участі.

Також, суд вважає, що суперечності між показаннями свідків щодо природи конфлікту, його ініціатора та обставин, не є суттєвими, вони пояснюються тим, що подія відбувалась у темну пору доби, більшість учасників вживали спиртні напої, свідки перебували в різних стосунках з потерпілим та обвинуваченою, що впливає на суб`єктивність їхніх показань, розслідування розпочалось майже через місяць після події, а до моменту надання ними показів у судовому засіданні минуло більше року.

Разом з тим, суд не надає оцінку копіям медичних документів /т. 1 а.с. 191-201/, які не досліджувалися судом за клопотанням сторін, так як були предметом експертних досліджень, відображених у висновку експерта № 02-01/295 від 10 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 163-165/ та у висновку експерта № 02-01/646 від 22 липня 2020 року /т. 1 а.с. 187-189/.

Окрім того, суд визнає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 17 квітня 2020 року, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 за участю свідка ОСОБА_122 /т. 1 а.с. 170-173/, оскільки у зв`язку із пошкодженням оптичного диску, який є додатком до даного протоколу, суд позбавлений був можливості відтворити його зміст.

Решту досліджених судом письмових доказів суд вважає можливим покласти в основу обвинувального вироку, оскільки вони здобуті з дотриманням норм чинного законодавства, а також підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Посилання сторони захисту на те, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано неправильно, оскільки остання оборонялася від протиправних дій потерпілого ОСОБА_7 , у результаті чого умисно заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, тобто вчинила злочин, передбачений ст. 124 КК України, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Під суспільно небезпечним посяганням слід розуміти спробу заподіяти шкоду охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншої особи, суспільним інтересам або інтересам держави. До таких інтересів належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканність житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоду потерпілому (розправитися, самоствердитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист вищезазначених цінностей. Ця мета досягається шляхом відвернення чи припинення посягання. Захист при необхідній обороні виявляється тільки в активних діях, які за зовнішніми ознаками можуть співпадати з ознаками тих діянь, які передбачені КК України (наприклад, заподіяння тілесних ушкоджень).

Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

У цьому кримінальному провадженні судом було встановлено, що 08 березня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу того, що на Новий рік потерпілий прийшов у будинок обвинуваченої разом із своїм собакою і не вгледів його, внаслідок чого його собака загриз собаку обвинуваченої.

В ході суперечки ОСОБА_4 завдала ОСОБА_7 удар скляною пляшкою в праву тім`яну ділянку голови, від якого той упав на землю.

Жоден із свідків, та й сама обвинувачена, не навели жодних переконливих доводів, а сторона захисту не надала жодних доказів, які б свідчили про суспільно-небезпечне посягання на обвинувачену з боку потерпілого та загрозу її життю.

Об`єктивно цей факт підтверджується відсутністю в неї будь-яких тілесних ушкоджень, ушкоджень її одягу, звернень до медичних установ та правоохоронних органів відразу після події.

Відтак, встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що дії потерпілого ОСОБА_7 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди для обвинуваченої, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. Отже, вважати, що обвинувачена, завдаючи потерпілому удар скляною пляшкою в праву тім`яну ділянку голови, перебувала у стані необхідної оборони та діяла з перевищенням її меж, підстав немає.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що протокол огляду місяця події від 03 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 145-149/ є недопустимим доказом, оскільки на фототаблиці до нього не міститься опису, а, відтак, не зрозуміло, хто на що вказує, суд вважає безпідставними, оскільки відповідна інформація у повному обсязі відображена у даному протоколі.

Усупереч твердженням захисника ОСОБА_5 про те, що протокол проведення слідчого експерименту від 03 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 150-153/ є недопустимим доказом, так як дана слідча дія проводилась за природнього освітлення у вечірній час, тому на відеозаписі не видно зображення і не відомо, кому належать голоси, суд відхиляє, оскільки зі змісту цього доказу вбачається, що слідча дія була проведена слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_97 у нічний час доби, за штучного освітлення, за участю потерпілого ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_100 та ОСОБА_101 , тому доводи захисника про те, що не відомо, кому належать голоси на відеозаписі, є необґрунтованими. Той факт, що на відеозаписі дійсно відсутній якісний відеоряд, за вказаних обставин, не є виключною підставою для сумнівів у достовірності цього доказу та не має наслідком безумовного визнання його недопустимим, оскільки слідча дія протоколювалась і не заперечувалась потерпілим. Суд оцінює цей доказ у його сукупності з та взаємозв`язку з іншими доказами.

Твердження захисника ОСОБА_5 про те, що протокол огляду місяця події від 03 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 145-149/ є частково нечитабельним, а протокол проведення слідчого експерименту від 06 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 154-157/ - повністю нечитабельним, є надуманими.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що тілесні ушкодження, зафіксовані у ОСОБА_7 , виникли не внаслідок завдання йому удару ОСОБА_4 пляшкою по голові, а могли бути спричинені іншими особами після того, як її підзахисна разом із ОСОБА_123 залишили місце події, ґрунтуються на припущеннях, не узгоджуються з показами допитаних у судовому засіданні потерпілого та свідків, які чітко зазначили про те, що будь-яких інших конфліктів того дня за участі потерпілого не було, а ОСОБА_83 , ОСОБА_84 і ОСОБА_113 були з ним до моменту приїзду швидкої, та спростовуються даними висновку експерта № 02-01/646 від 22.07.2020, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відмічені у висновку експерта № 02-01/295 від 10.04.2020, могли виникнути від одного удару скляною пляшкою в область голови за обставин, вказаних у фабулі постанов /т. 1 а.с. 187-189/.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що покази потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_103 є недопустими доказами, оскільки вони перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння, а покази свідка ОСОБА_103 ще й тому, що він не знаходився у безпосередній близькості до учасників конфлікту у момент спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а, відтак, не міг бачити момент нанесення удару у зв`язку з браком освітлення у темну пору доби, суд відхиляє, оскільки вказані особи, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, надали у судовому засіданні покази про обставини події, які перевірені судом шляхом співставлення їх з іншими здобутими у кримінальному провадженні доказами, внаслідок чого істотних протирічь між ними не виявлено. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе покласти їх в основу вироку суду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у судовому засіданні не добуто.

З огляду на вищевикладене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст. 337 КПК України, дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 суд не вбачає та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченій покарання у вигляді 5 років позбавлення волі; обвинувачена та її захисник просили ухвалити щодо ОСОБА_4 виправдувальний вирок; представник потерпілого підтримав позицію прокурора);

- відношення обвинуваченої до вчиненого (невизнання вини у скоєному злочині, відсутність щирого каяття, невідшкодування шкоди потерпілому);

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини (прямий умисел), мотив і мету вчинення злочину, спосіб вчинення кримінального правопорушення (нанесення потерпілому удару скляною пляшкою в праву лобно-тім`яну ділянку голови), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень);

- особу обвинуваченої, яка має молодий вік; вперше притягується до кримінальної відповідальності /т. 1 а.с. 215,216/: за місцем постійного проживання та навчання характеризується позитивно /т. 1 а.с. 220,221/; не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра /т. 1 а.с. 217,218,219/; не працевлаштована; не одружена; утриманців у розумінні закону не має; особою з інвалідністю не являється.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, за якою вона обвинувачується, що відповідає мінімальній межі.

При цьому, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації /т. 1 а.с. 132-133/, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства та вважає необхідним відповідно до статті 75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007).

Суд зауважує, що думка потерпілого щодо виду, розміру покарання і можливості звільнення від його відбування не є вирішальною в питанні його призначення, а може бути врахована в сукупності з іншими обставинами та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31 березня 2020 року в справі № 671/2150/18 та від 21 лютого 2019 року в справі № 742/584/18.

Крім того, суд наголошує, що у постанові від 17 жовтня 2019 року в справі № 205/7091/16-к Верховний Суд зазначив, що заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_124 від 03.08.2020 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляд домашнього арешту в нічний час доби, який у подальшому був неодноразово продовжений. Строк дії даного запобіжного заходу закінчився 16.08.2021. При цьому, до закінчення строку дії вказаного запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 від сторони обвинувачення клопотань про вирішення питання про можливість його продовження не надходило.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої, немає у зв`язку з відсутністю таких клопотань сторони обвинувачення та з огляду на положення статей 22,26 КПК України, згідно яких суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди в сумі 4 962 грн 60 коп. та відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн /т. 1 а.с. 21-46, т. 4 а.с. 74-78/.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що з обвинуваченої на користь потерпілого слід стягнути матеріальну шкоду, що складається із витрат на медикаменти для лікування та на проїзд до медичного закладу і підтверджується призначеннями лікаря та фіскальними і товарними чеками, у межах заявлених позовних вимог, в сумі 4 962 грн 60 коп. Між вказаними витратами та отриманою потерпілим травмою, на думку суду, є прямий причинний зв`язок, а тому ці витрати мають бути відшкодовані обвинуваченою.

Також потерпілим заявлено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у 100 000 грн., мотивуючи це тим, що внаслідок травми пережив фізичний біль як під час отримання травми, так і потім, не міг працювати, переніс оперативне втручання, постійні нервові навантаження.

Щодо стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, суд враховує наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

У рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що безумовно потерпілий зазнав певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно нього злочину, та має право на відшкодування такої шкоди.

Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що потерпілим моральна шкода завищена, тому оцінює її в суму 70 000 грн, що є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків ОСОБА_7 .

Витрати на залучення експерта та проведення експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на неї судом.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на Черкаський районний відділ № 1 філії Державної установи Центр пробації в Черкаській області.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути із обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в розмірі 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 60 копійок та моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Речовий доказ у кримінальному провадженні медичну карту стаціонарного хворого № 4086 з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що приєднана до матеріалів кримінального провадження та знаходиться у прокурора повернути до КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1