Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3474/23
Номер провадження 1-кс/711/1047/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю: прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000021, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000021, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що У провадженні СУ ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 28.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, до Черкаської обласної прокуратури надійшов лист з виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо вчинення кримінального правопорушення, а саме невідомі особи використовуючи підроблені документи заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Черкаси.

Відповідно до наявної інформації департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання 1 (однієї) особи, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради встановлено, що інформація щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 відсутня.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області ОСОБА_5 04.02.2022 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , де вказано підставою для реєстрації є свідоцтво про право власності на житло від 06.10.2011 серія та номер НОМЕР_1 . Про те, згідно інформації Департаменту економіки та розвитку свідоцтво про право власності на житло від 06.10.2011 серія та номер НОМЕР_1 на зазначену квартиру органом приватизації не видавалося. Розпорядчий документ про передачу у приватно власність квартири АДРЕСА_1 не приймався.

Таким чином, ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел направлений на придбання права на майно шляхом обману, 04.02.2022 надав державному реєстратору виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області ОСОБА_5 завідомо заготовлений підроблений документ, а саме свідоцтво про право власності на житло від 06.10.2011 серія та номер НОМЕР_1 у якому містились завідомо неправдиві відомості, з метою здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Державний реєстратор виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області ОСОБА_5 , не підозрюючи злочинних намірів ОСОБА_6 , не знаючи, що надані документи, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 06.10.2011 серія та номер НОМЕР_1 , є підробленим ухвалив рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №63364696 від 10.02.2022.

Таким чином, ОСОБА_6 , шляхом обману придбав право власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 29 травня 2023 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою повного, всебічного досудового розслідування, для збереження речового доказу і недопущення передачі іншим особам шляхом заборони відчуження вказаної квартири, прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що необхідність накладення арешту на вказану квартиру покликана тим, що вона є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, а тому відповідає ознакам ст. 98 КПК України і з метою її збереження на неї слід накласти арешт, шляхом заборони її відчуження будь-яким шляхом. Квартира належить територіальній громаді, так як ніколи не приватизовувалася, що підтверджується встановленими даними. Вона фактично перший раз зареєстрована на одного власника, ним є ОСОБА_6 .

Володілець майна ОСОБА_6 , з урахуванням клопотання прокурора та обставинам справи, в судове засідання не викликався, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за № 0000021 від 28.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, у рамках якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що Черкаської обласної прокуратури надійшов лист з виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо вчинення кримінального правопорушення, а саме невідомі особи використовуючи підроблені документи заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Черкаси.

Відповідно до наявної інформації департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання 1 (однієї) особи, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради встановлено, що інформація щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 відсутня.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області ОСОБА_5 04.02.2022 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , де вказано підставою для реєстрації є свідоцтво про право власності на житло від 06.10.2011 серія та номер НОМЕР_1 .

Проте, згідно інформації Департаменту економіки та розвитку свідоцтво про право власності на житло від 06.10.2011 серія та номер НОМЕР_1 на зазначену квартиру органом приватизації не видавалося. Розпорядчий документ про передачу у приватно власність квартири АДРЕСА_1 не приймався.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 333889635 від 29.05.2023, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2

За таких обстави, в органу досудового розслідування достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , шляхом обману набув право власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою заступника начальника ВР ЗЗКС СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 від 10.05.2023, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000021 від 28.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, зазначене свідчить, що на даний час, злочинні дії спрямовані на заволодіння цією квартирою. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Також слід зазначити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його відчуження іншим особам, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено, з огляду їх недоведеність в судовому засіданні представником володільця майна.

Керуючись ст.ст. 3, 110, 234-236, 309, 376 ч. 2 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,6 кв.м., право приватної власності на яку зареєстровано 04.02.2022 за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080), шляхом заборони відчуження будь-яким способом.

Виконання ухвали покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження.

Копію ухвали вручити слідчому, прокурору та надіслати власнику майна.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1