Справа № 458/641/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

прокурори Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпіла особа ОСОБА_6 не прибув,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2023 року № 0000333 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Гусине Турківського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, працездатний не працює, не одружений, останній раз судимий 16.12.2015 року Турківським районним судом Львівської області, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану згідно указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан 24.02.2022 року із 05 год 30 хв строком на 30 діб, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами № 133/2022 від 14.03.2022 року, затвердженим Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022 року, та № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, № 757/2022 від 07.11.2022 року, який затверджено Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022 року), та строк якого продовжено на 90 діб Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року, який затверджено Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023 року, Указу Президента від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, Указу Президента від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ, 08.04.2023 року близько 23 год 00 хв шляхом розбиття віконної рами поєднаному з проникненням у житловий будинок, що належить ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення в середину житлового будинку, скориставшись відсутністю свідків, повторно, таємно взяв із серванту вказаного житлового будинку два мобільні телефони, а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти вартістю 81,33 грн, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю вартістю 463,33 гри, та SІМ-картою вартістю 150 грн., які заховав в кишеню куртки і вийшов з житлового будинку, в результаті чого заволодів майном вартістю 694 гривень 66 копійок.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_7 виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його покази є аналогічні до фабули обвинувачення, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Визнавальні покази є аналогічні до фабули обвинувачення, зважаючи на те, що свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю, зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч.4 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Позиція потерпілої сторони.

Потерпіла сторона ОСОБА_6 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, викликався у визначені судові засідання належним чином дозволеним і в передбачений законом порядок з використанням усіх можливих засобів, в судові засідання не прибув, через канцелярію Турківського районного суду Львівської області подав заяву про слухання справи в підготовчому та в судовому засіданні у його відсутність, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Позиція обвинуваченої особи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, про свій вчинок шкодує, в подальшому не вчинятиме нових правопорушень, просить його суворо не карати, пояснив, що 08.04.2023 року близько 23 год 00 хв розбив віконну раму, проник у житловий будинок ОСОБА_6 що по АДРЕСА_2 , таємно викрав з будинку два мобільні телефони, які мав намір продати, щоб придбати спиртне.

Зважаючи на послідовність показань ОСОБА_7 , суд вважає ці показання достовірними.

Зазначені пояснення обвинуваченої особи суд оцінює в сукупності з іншими доказами, які підтверджують, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченої особи ОСОБА_7 ним було скоєно правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченою особою, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченою особою кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду у порядку ст.94 КПК України.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України і його провина доводиться повністю наступними дослідженими судом в ході судового розгляду доказами, а саме:

-постановою органу досудового розслідування від 14.04.2023 року про визнання та приєднання до справи речових доказів мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти синього кольору, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю чорного кольору;

-квитанцією №288 від 08.05.2023 року виданою відділенням поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про отримання на зберігання речових доказів мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти синього кольору, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю чорного кольору;

-ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2023 року про накладення арешту на майно, яке вилучене під час огляду місця події 14.04.2023 року мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти синього кольору, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю чорного кольору;

Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, свідчить про те, що він усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, визнання ним своєї вини також свідчить про його бажання нести відповідальність за вчинене.

Отже, суд вважає послідовними та узгодженими між собою докази сторони обвинувачення про причетність ОСОБА_7 до таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Таким чином, вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження суд, зважаючи на визнання ОСОБА_7 своєї вини, приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, іншими письмовими матеріалами справи, що узгоджується з фактами, які мали місце і досліджені судом.

Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто події кримінального правопорушення мали місце, провина обвинуваченої особи повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він при вищезазначених і досліджених судом обставинах своїми умисними діями, таємно викрав чуже майно (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Правова оцінка та мотиви суду.

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Європейський суд з прав людини вимоги щодо вмотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя, так як у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( справи «Кузнецов та інші проти Росії», «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.55,124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінальних правопорушень, які підтверджують обставини, встановлені судом.

Обвинувачена особа ОСОБА_7 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України не оспорює, вважає, що події встановлені в повному обсязі, в суді свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає повністю, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 є суб`єктом правопорушення, і згідно вимог ч.1 ст. 22 КК України підлягає кримінальній відповідальності, оскільки до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років, оскільки він є осудною особою і суб`єктом може бути тільки фізична особа, і нести кримінальну відповідальність може громадяни України.

Предметом злочину проти власності є майно, яке має вартість, ціну і перебуває у чужій для винної особи власності.

У ч. 4 ст. 185 КК України передбачено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення є чуже майно, яке має вартість, ціну і перебуває у чужій для винної особи власності і винна особа не була наділена певною правомочністю щодо майна.

Об`єктом правопорушення є право власності, як сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Право власності охоплює правові норми, які закріплюють і охороняють стан приналежності матеріальних благ конкретним особам. Власність характеризується наявністю такої влади особи над річчю, яка визнана суспільством і регламентована соціальними нормами. Оскільки влада над річчю неможлива без того, щоб інші особи, невласники речі, ставилися до неї як до чужої, власність означає відношення з приводу речей. Всі інші особи, невласники, зобов`язані утримуватися від будь-яких зазіхань на чужу річ і на волю власника мати цю річ. Таким чином, власність це суспільні відносини, які характеризуються двома основними ознаками: вони виникають з приводу речей, мають вольовий зміст.

Суб`єктивне право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб згідно вимог ст.316 ЦК України. Це означає, що суб`єктивне право власності є абсолютним.

Суб`єктивне право власності це також забезпечена законом міра можливої поведінки фізичної і юридичної особи щодо володіння користування та розпорядження належним особі майном; воно надає власнику можливість на свій розсуд використати своє майно і свій інтелектуальний потенціал для будь-якої незабороненої законом діяльності.

Право власності порушується винним тоді, коли він за законом не має права володіти, користуватися чи розпоряджатися чужим майном.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_7 містять усі ознаки об`єкту правопорушення, який характерний для ст.185 КК України викрадення речей мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти вартістю 81,33 грн, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю вартістю 463,33 грн, та SІМ-картою вартістю 150 грн, які заховав в кишеню куртки і вийшов з житлового будинку, в результаті чого заволодів майном вартістю 694 гривень 66 копійок, які ОСОБА_7 не належали.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності якої знаходилося майно, винна особа вважає, що робить це непомітно, таємно для потерпілої особи чи інших осіб, винна особа протиправно вилучає чуже майно, і винна особа не була наділена певною правомочністю щодо викраденого майна. Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб, але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них. Як крадіжку слід розглядати протиправне вилучення чужого майна особою, яка не була наділена певною правомочністю щодо викраденого майна, а за родом своєї діяльності лише мала доступ до цього майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 08.04.2023 року близько 23 год 00 хв шляхом розбиття віконної рами поєднаному з проникненням у житловий будинок, що належить ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, не будучи наділеним правомочністю стосовно майна, шляхом проникнення в середину житлового будинку, скориставшись відсутністю свідків, вчинив правопорушення у відсутність власника майна, таємно викрав майно власника, тобто вчинив крадіжку, оскільки протиправно вилучив чуже майно, не будучи власником щодо такого викраденого майна.

Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Правопорушення вчинене ОСОБА_7 становить закінчений склад правопорушення. Оскільки згідно ч.1 ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею КК України.

Судом встановлено, що викрадені речі ОСОБА_7 в незаконний спосіб вилучив, мав реальну можливість ними розпорядитися та розпорядився, залишивши їх у себе.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 є суб`єктом правопорушення оскільки він є осудною особою, оскільки досяг 14-річного віку, так як кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення правопорушення виповнилося 14 років, вчинив правопорушення у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Крім цього, ОСОБА_7 може нести кримінальну відповідальність за вчинене ним правопорушення, оскільки він є фізичною особою, тобто людиною, і може нести кримінальну відповідальність оскільки є громадянином України, що відповідає вимогам ч.1 ст.18, ч.1 ст. 22 КК України.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх

Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому.

Із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел - особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Суб`єктивна сторона правопорушення проявляється у внутрішній стороні суспільно-небезпечного діяння, яка характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння та його наслідків. Вона виражається у вині в формі умислу, а також у мотиві і цілі, які в сукупності відображають зв`язок волі і свідомості особи з суспільно небезпечним діянням, яке вона вчиняє, і його наслідками.

Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків. Дві перших ознаки складають інтелектуальний момент умислу, остання вольовий. Вольовий момент прямого умислу згідно з ч.2 ст.24 КК України характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Вольовий момент прямого умислу згідно з ч.2 ст.24 КК характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Вольова поведінка людини, у тому числі і злочинна, виходить із визначених мотивів і направляється на досягнення певної мети. Мотивом може бути особисті неприязні стосунки; помста, ревнощі; хуліганські мотиви; корисливі мотиви тощо.

Зміст інтелектуального моменту прямого умислу при крадіжці полягає в усвідомленні особою фактичної сторони вчинюваного, а також передбачені нею настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії. Усвідомлюючи фактичну сторону вчинюваного, суб`єкт усвідомлює й соціальне значення свого діяння, його характер і суспільну небезпеку.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_7 розкрита суб`єктивна сторона в формі прямого умислу, оскільки ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний, протиправний характер свого діяння, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у формі заподіяння шкоди потерпілій особі, знав що від його дій у даній ситуації і при заданих ним умовах настануть суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди потерпілій особі, усвідомлював, що посягає на чужі речі, таємно вилучив з корисливим мотивом для себе чуже майно, на яке він не має ніякого права.

З суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, вчинюється тільки з прямим умислом. В діях ОСОБА_7 проявилася суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Кваліфікованими видами крадіжки є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 , будучи суб`єктом правопорушення, достовірно знаючи що діє в період дії введеного воєнного стану згідно указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 року з 05.30 год строком на 30 діб, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами № 133/2022 від 14.03.2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022 року та № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року) та строк якого продовжено на 90 діб Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року, який затверджено Законом України № 2915-ТХ від 07.02.2023 року, Указу Президента від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, Указу Президента від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів корисливої зацікавленості, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на порушення права власності особи і на таємне заволодіння чужим майном, 08.04.2023 року близько 23 год 00 хв шляхом розбиття віконної рами поєднаному з проникненням у житловий будинок, що належить ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, будучи переконаним що своїми вмисними діями таємно, непомітно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності потерпілого і власника, скориставшись відсутністю свідків, шляхом проникнення в середину житлового будинку, повторно, таємно взяв із серванту вказаного житлового будинку два мобільні телефони, а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти вартістю 81,33 грн, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю вартістю 463,33 гри, та SІМ-картою вартістю 150 грн, які заховав в кишеню куртки і вийшов з житлового будинку, в результаті чого заволодів майном вартістю 694 гривень 66 копійок, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 694 гривень 66 копійок.

Таким чином підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності може бути таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Таким чином, аналізуючи дії ОСОБА_7 та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина ОСОБА_7 доведена поза розумним сумнівом, а його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України.

За таких обставин, у діяннях ОСОБА_7 містяться всі елементи (ознаки) складу правопорушень - таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій особі ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вчинене ОСОБА_7 правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, оскільки згідно ч. ч. 1,3,5 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, і тяжким злочином є передбачене кримінальним кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому, слід мати на увазі, що ст.62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, при вирішенні справи, приймається до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої особи - щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в активній участі.

Судом встановлено, що наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої особи ОСОБА_7 , який внутрішньо переконавшись, надавши критичну оцінку своїй протиправній поведінці через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, активно, за власною ініціативою сприяв розкриттю злочину, надавав докази і іншу інформацію про свою злочинну діяльність. Тому судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого це щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки згідно п.1 ч.1 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_7 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Судом відповідно до ст.66 КК України прийнято до уваги і враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченої особи ОСОБА_7 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, вчинення правопорушення судом не встановлено.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченої особи ОСОБА_7 , який має постійне місце реєстрації АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, характеристикою, довідкою про склад сім`ї.

За місцем проживання на території Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області характеризується посередньо, скарг від жителів села на неї не надходило.

ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, 18.02.2009 року Турківським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі і ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2012 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на строк 1 рік 6 місяців 20 днів, 25.11.2015 року Турківським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, 16.12.2015 року Турківським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Враховано відсутність сім`ї обвинуваченої особи, оскільки не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей чи непрацездатних осіб.

Судом враховано психічні ознаки, оскільки на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, і відсутність психічного розладу, що вбачається з довідки, виданої поліклінічним відділенням комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня».

За інформацією Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області вбачається, що ОСОБА_7 на даний час на обліку не перебуває.

Також обвинувачена особа не є депутатом, будучи працездатною ніде не працює.

На протязі всього судового розгляду ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав, відомості про працевлаштування в справі відсутні, потерпіла особа ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру не має, у скоєному покаявся, не намагався уникнути відповідальності.

Відсутні підстави звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, у зв`язку з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом враховано обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння, оскільки ОСОБА_7 не вчинив правопорушення з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Його дії не були спрямовані на затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи. Правопорушення не було вчинено у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Також ОСОБА_7 не вчинив правопорушення під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками, або вчинення діяння в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

Оцінюючи поведінку обвинуваченого, суд звертає увагу на те, і бере до уваги факти часткового виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки не систематичні явки в усі судові засідання, що призвело до затягування судового розгляду, що вказує на недобросовісну і невідповідальну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим до ОСОБА_7 застосовувалися приводи.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах, установлених у санкції ч.4 ст.185 КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_7 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У зв`язку з наявністю речових доказів, дане питання вирішувати наступним чином.

Вимогами ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України, суд, одночасно з ухваленням рішення, вважає що у зв`язку з тим, що судовий розгляд закінчується, на переконання суду в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, у зв`язку з чим суд скасовує накладений арешт.

Арешт на речові докази накладався.

Постановою органу досудового розслідування від 14.04.2023 року про визнання та приєднання до справи речових доказів мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти синього кольору, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю чорного кольору вирішено зберігати згідно квитанції №281 від 08.05.2023 року виданою відділенням поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2023 року про накладення арешту на майно, яке вилучене під час огляду місця події 14.04.2023 року - мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти синього кольору, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю чорного кольору.

Інші письмові докази і характеризуючі особу матеріали, які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи.

При вчиненні правопорушення було встановлено, що ОСОБА_7 не було використано сторонніх знарядь і засобів.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов. В рамках кримінального провадження не було пред`явлено цивільного позову.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Потерпіла особа ОСОБА_6 претензії матеріального та морального характеру не висував, цивільного позову в рамках кримінального провадження не пред`явлено.

Оскільки по справі наявні процесуальні витрати наявні, суд в такому випадку вирішує дане питання.

По справі залучалися експерти Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на проведення експертиз.

Згідно довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведення дактилоскопічної експертизи від 21.04.2023 року № СЕ-19/114-23/7102-Д витрати склали 1434,00 грн.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

В кримінальному провадженні заходи забезпечення не застосовувалися, у зв`язку з чим дане питання судом не вирішується.

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_7 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст.7, 8, 9, 22, 30-33, 84-86, 110, 318, 319, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2023 року про накладення арешту на майно, яке вилучене під час огляду місця події 14.04.2023 року - мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «1800» ІМЕІ: НОМЕР_1 без акумуляторної батареї та сім карти синього кольору, та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia» моделі «ТА-1114» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з батареєю чорного кольору - скасувати.

Речовий доказ, на який було накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області 14.04.2023 року і який зберігається згідно квитанції №281 від 08.05.2023 року виданою відділенням поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області після вступу прийнятого рішення по справі в законну силу - повернути і залишити у власності власника такого майна ОСОБА_6 .

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при кримінальній справі.

Стягнути із ОСОБА_7 в користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведені експертизи на загальну суму 1434 грн за наступними реквізитами: Одержувач: ГУК Львів/Львівська тг/24060300; Код отримувача: (ЗКПО) 38008294; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); р/р: UA0013933.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій особі та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua.

Суддя ОСОБА_1