ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/176/23 Справа № 705/1734/23 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2023, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умані Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має ІІ групу інвалідності, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 28.05.2023 включно з визначенням застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2023 клопотання старшого слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 по кримінальному провадженню №0000023 від 13.03.2023 задоволено та застосовано відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який рахувати з моменту його затримання, а саме з 30.03.2023 року до 28.05.2023 року включно з визначенням застави в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 268 400 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, який вчинено в умовах воєнного стану, те, що підозрюваний не працевлаштований, є інвалідом 2-ї групи й має можливість виїзду з України в умовах воєнного стану та наявності обґрунтованих доказів щодо існування усіх ризиків, які зазначені у клопотанні слідчого.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи її незаконною, через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просив скасувати ухвалу, постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що слідчим суддею лише формально перелічені ризики, зазначені слідчим у клопотанні, належним чином не мотивовані пояснення підозрюваного та сторони захисту до уваги не були взяті, що свідчить про упередженість при розгляді вказаного клопотання. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, оскільки ОСОБА_9 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, а саме має дружину, на утриманні має неповнолітніх дітей, пенсіонер. Ризик незаконно впивати на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні є недоведеним та безпідставним, оскільки потерпілий та свідки допитані слідчим, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, свідки не є очевидцями події,а тому їх покази не можуть бути доказами винуватості підозрюваного. Стосовно ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є безпідставним, оскільки слідчим в обґрунтування даного ризику не наведено жодного прикладу, яким чином це можливо. Зазначає, що прокурором не доведено неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для забезпечення належної процесуальної поведінки. Факт вимагання грошових коштів та причетність підозрюваних не підтверджується жодним доказом по справі.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 13.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у невстановлений слідством час вступили між собою у попередню змову з метою вчинення стосовно ОСОБА_12 вимагання під приводом заборгованості сина останнього ОСОБА_13 .

Реалізовуючи вищевказану змову, діючи спільно та умисно, з корисливими мотивом та метою, спрямованими на незаконне збагачення за рахунок чужої власності, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який в подальшому продовжено Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вдалися до реалізації свого злочинного плану, усвідомлюючи, що ОСОБА_12 жодної заборгованості перед ними не має.

Так, приблизно з квітня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_11 систематично приїздили до місця проживання ОСОБА_12 ( АДРЕСА_3 ) та в ході розмов неодноразово висловлювали йому вимогу передати їм грошові кошти в сумі близько 50 тис. євро або доларів США або ж спонукати свого сина ОСОБА_13 до такої передачі, супроводжуючи свою вимогу погрозою обмежити права ОСОБА_12 та його дружини ОСОБА_14 . Окрім вказаних вимог, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 неодноразово вдавались до пошкодження наявного в розпорядженні ОСОБА_12 автомобіля, блокування цього автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_12 обмежено у свободі пересування та права використання майна, стверджуючи в ході розмов, що такі обмеження прав потерпілого та його родичів та випадки пошкодження їх майна не припиняться без передачі їм усієї суми грошових коштів, яка вимагалась. Зазначені погрози сприйнято потерпілим як реальні.

В подальшому 30.03.2023 близько 12.07 год., знаходячись в м. Умань по вул. Небесної Сотні, 15, на тротуарі біля піццерії «Челентано» ОСОБА_9 та ОСОБА_11 отримали з рук в руки частину грошових коштів, що вимагались, в сумі 102 500 грн. (імітаційні кошти) та 2 000 грн. (справжні кошти), від ОСОБА_12 , який діяв під контролем правоохоронних органів, після чого були затримані працівниками поліції.

30.03.2023 року о 12 год. 07 хв. в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні вказаного злочину.

31.03.2023 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме вимога передачі чужого майна та вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою обмеження прав потерпілого чи його близьких родичів, пошкодження їхнього майна (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_9 згідно ст. 63 Конституції України від дачі показів відмовився.

Також в клопотанні зазначається, що причетність ОСОБА_9 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: даними заяви ОСОБА_12 ; показаннями свідка ОСОБА_12 ; даними протоколу затримання ОСОБА_9 ; даними протоколу огляду місця події; даними протоколу затримання ОСОБА_11 ; показаннями свідка ОСОБА_15 ; показаннями свідка ОСОБА_16 ; показаннями свідка ОСОБА_14 ; показаннями свідка ОСОБА_17 ; показаннями свідка ОСОБА_18 , даними протоколу огляду.

В якості підстав застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 зазначає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_9 , усвідомлюючи значення своїх протиправних дій та їх наслідки, вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, характер злочину свідчить про нестійке прийняття підозрюваним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності, а тому перебуваючи на волі, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, впливати на подальший хід досудового розслідування та збір доказів на свою користь, тому обрання відносно нього будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

У клопотанні слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з можливістю внесення застави. Також просить у разі звільнення ОСОБА_9 з-під варти у зв`язку з внесенням визначеної суми застави покласти на підозрюваного певні процесуальні обов`язки.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, який вчинено в умовах воєнного стану, те, що підозрюваний не працевлаштований, є інвалідом 2-ї групи й має можливість виїзду з України в умовах воєнного стану та наявності обґрунтованих доказів щодо існування усіх ризиків, які зазначені у клопотанні слідчого.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника підозрюваного, апеляційний суд констатує, що слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч. 4 ст. 189 КК України.

Слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки дружину, пенсіонер, мають бути відхилені, адже тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В противагу сталим соціальним зв`язкам підозрюваного з матеріалів справи вбачається, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна і який вчинений у період воєнного стану, введеного в Україні, що вказує на стійке неприйняття підозрюваним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризує його як особу, що становить підвищену суспільну небезпеку, ОСОБА_9 не працевлаштований, є інвалідом 2-ї групи та має можливість виїзду з України в умовах воєнного стану про що об`єктивно зазначено слідчим суддею.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до статті 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається, зокрема, у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_9 як альтернативного запобіжного заходу заставу та з урахуванням обставин кримінального правопорушення підозрюваного обґрунтовано застосував до нього заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з метою дисциплінування поведінки підозрюваного та мінімізації ризику можливого ухилення від органу досудового розслідування, прокурора чи суду, вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів слідчим суддею вірно враховано положення частини 5 статті 182 КПК України та правильно визначено розмір застави на рівні 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано належним чином. Так, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Посилання підозрюваного та сторони захисту щодо можливості обрання ОСОБА_19 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою були предметом розгляду слідчим суддею та їм дана належна процесуальна оцінка, що спростовує їх і в апеляційній скарзі захисника про те, що прокурором така неможливість не доведена.

Стосовно відсутності факту вимагання грошових коштів та причетності підозрюваних не підтверджується доказами по справ про що йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з наступного.

У даному випадку щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2023 про обрання підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.189 КК України ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб до 28.05.2023 включно з визначенням застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді