УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 175/366/18

провадження № 51-2674ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002212, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне, Дніпропетровський район Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років та за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він у період часу з 15 год 00 хв 03 грудня до 14 год 00 хв 04 грудня 2017 року, більш точний час невстановлений, перебуваючи у будівельному вагончику навпроти дачного будинку АДРЕСА_2 , із мотивів помсти за кота, умисно наніс ОСОБА_5 не менше 7 ударів кулаком в обличчя та по тулубу, внаслідок чого той упав на ліжко, далі ОСОБА_6 схопив кувалду та її ударною частиною (бойком) наніс не менше 2 ударів у різні частини голови, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень від яких останній помер.

Після вбивства ОСОБА_7 , ОСОБА_4 побачив у загиблого належний ОСОБА_8 мобільний телефон «Nomi і241» і таємно його викрав, чим спричинив останньому матеріальну шкоду в розмірі 333 грн.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2023 року змінив вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, звільнивши його, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, від призначеного покарання за цим кримінальним правопорушенням, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, виключив з рішення суду вказівку про призначення ОСОБА_4 остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, та постановив вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. В решті вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями попередніх судів, засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до суду касаційної інстанції. За результатами розгляду якої, Верховний Суд ухвалою від 19 червня 2023 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) відмовив у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення місцевого і апеляційного судів стосовно нього, оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень вбачалось, що підстав для задоволення скарги немає.

Однак, 08 серпня 2023 року засуджений повторно звернувся з новою касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій стосовно нього, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, та допущені судом, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даними про його особу через суворість, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім того, у касаційній скарзі засуджений клопоче про поновлення йому строку на звернення до Верховного Суду, яке обґрунтував тим, що у нього відсутня правова освіти і він перебуває під вартою, що завадило йому вчасно звернутись до касаційного суду. У зв`язку із чим, вважає, що строк на касаційне оскарження ним був пропущений з поважних причин, а тому просить поновити цей строк.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб, зокрема потерпілих, перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.

Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК України. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_4 постановлено 15 березня 2023 року, однак засуджений повторно подав касаційну скаргу до суду касаційної інстанції лише 08 серпня 2023 року, разом із клопотанням про поновлення йому строку на касаційне оскарження, яке обґрунтував тим, що в нього відсутня правова освіта і він перебуває під вартою, що завадило йому вчасно звернутись до касаційного суду.

Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово заявляв, що зацікавлена сторона зобов`язана проявляти особливу ретельність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів для ознайомлення з рухом справи (див., наприклад «Каракуця проти України»).

Верховний Суд звертає увагу засудженого на тому, що передбачений КПК України строк на касаційне оскарження, а саме 3 місяці, є досить тривалим та достатнім для того, щоб навіть за наявності певних труднощів у особи вона могла вчасно подати касаційну скаргу (у разі її сумлінного ставлення до користування своїми процесуальними правами).

У контексті цього кримінального провадження Верховний Суд звертає увагу на те, що засуджений вже скористався правом на касаційне оскарження, зокрема, першу скаргу він подав в межах строку на касаційне оскарження. За наслідками розгляду якої, Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачалось, що підстав для задоволення скарги немає.

Той факт, що засудженого не влаштовує результат такого оскарження не створює належних підстав для поновлення йому строку на касаційне оскарження.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження постановлених стосовно нього судових рішень, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки засуджений подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для поновлення строку.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2021 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року.

Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3