ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 липня 2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину проти статевої свободи і недоторканості неповнолітньої особи, який є особливо тяжким. Крім того судом взято до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення. Враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що інкримінований злочин ним вчинений в період іспитового строку.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу грунтується на власному переконанні прокурора. Вказує, що заявлені ризики є необгрунтованими, оскільки він не має наміру здійснювати їх реалізацію.

Звертає увагу на недотримання судом першої інстанції практики ЄСПЛ.

Вказує, що в рамках даного кримінального провадження його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не доведено.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні не наведено грунтовних підстав для висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є невиправданим та не зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків та запобігти ризикам з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційні скарги підтримали з викладених у них підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000712 від 25.08.2021 року, у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні злочину, який за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також є виправданим і ризик вчиненні іншого злочину з огляду на те, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні нового злочину під час іспитового строку за попереднім вироком суду.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати, що ОСОБА_7 є особою зі сталою антисоціальною поведінкою, схильною до вчиненні злочинів, з огляду на те, що він раніше судимий за корисливий злочин, та зневажливо ставиться до суспільства, встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших осіб.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, а попередження їх можливе лише за умови ізоляції останнього від суспільства.

Про небезпідставність обвинувачення, особливу вагомість вказаних ризиків і неможливість запобігти ним шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів свідчить і те, що згідно із поясненнями учасників апеляційного розгляду 15 червня 2023 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 було ухвалено обвинувальний вирок, яким останньому призначене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, з реальним його відбуванням, запобіжний захід щодо нього продовжено. З наведеного також вбачається, що на даний час обвинувачений утримується під вартою на підставі іншого судового рішення, яке не є предметом цього апеляційного розгляду.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровської від 01 червня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4