ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1723/23 Справа № 202/4305/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, військовослужбовець Збройних Сил України за мобілізацією, головний сержант - командир кулеметного відділення 1 кулеметного взводу стрілецької роти 2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «штаб-сержант», не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 травня 2023 року без визначення застави.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою, суд виходив із того, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер, розмір покарання, встановлений санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, дані про особу обвинуваченого та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у виді застави.

В обґрунтування своїх вимог захисник обвинуваченого посилається на те, що відомості про особу ОСОБА_8 , його поведінка, бажання захищати себе відповідно до закону, міцність соціальних зв`язків, постійне місце проживання, постійне місце служби, надають можливість визначити йому розмір застави, оскільки такий запобіжний захід, як застава забезпечить в повній мірі виконання ОСОБА_8 усіх обов`язків, визначених КПК України і надасть йому можливість продовжити воювати.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вказані вимоги процесуального закону суддею дотримано.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а саме у тому, що він, будучи військовослужбовцем, відмовився виконати наказ свого прямого начальника, в умовах воєнного стану, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи обставини справи та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що існує вагома вірогідність того, що обвинувачений з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

При цьому, колегія суддів зважає на те, що суворість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість, оскільки ОСОБА_8 небезпідставно підозрюється у вчиненні в період запровадження воєнного стану на території України тяжкого злочину, який міг призвести до тяжких наслідків.

Також характер вчиненого діяння, пов`язаного із небажанням військовослужбовця виконувати накази командира, що у свою чергу підриває бойову готовність та боєздатність військового підрозділу в цілому, дає підстави ґрунтовно припускати, що ОСОБА_8 може продовжити вчинення такого роду злочинів.

Колегія суддів приймає до уваги і те, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації, раніше не судимий, втім, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що дана обставина не свідчить про те, що застосування до цього обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 вони продовжують існувати та не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Щодо твердження апелянта про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляд застави, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Отже, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у даному випадку, належить до дискреційних повноважень суду в межах вирішення питання про застосування тримання під вартою як при обранні, так і при продовженні цього запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про те, що альтернативний запобіжних захід у виді застави надасть обвинуваченому надалі проходити військову службу, колегія суддів, також оціню критично, оскільки в даному кримінальному провадженні обвинуваченим було вчинено тяжкий злочин пов`язаний саме із злочинами проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану і, на думку суду апеляційної інстанції, внесення застави, не дає беззаперечних гарантій того, що продовжуючи проходження військової служби останній не вчинить нового кримінального правопорушення.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його міцні соціальні зв`язки колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вказані обставини не слугували стримуючим фактором у здійсненні ОСОБА_8 протиправної діяльності і не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovich v. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до посилання на обставини, які були відомі суду першої інстанції і дістали належну оцінку, а також вони у своїй сукупності не спростовують наявності ризиків з переліку встановлених судом та не можуть бути прийняті до уваги з огляду на вищенаведене.

У зв`язку з викладеним, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170,172, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 402 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4