ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 572/2101/19

провадження № 51-2960км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

законного представника потерпілої ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника засудженого

ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника - ОСОБА_9 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2022 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 березня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Як установив місцевий суд, ОСОБА_6 22 червня 2018 року близько 20:30, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), під час суперечки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин із дружиною ОСОБА_10 , умисно наніс останній не менше п`яти ударів кулаками рук в ділянку голови, чим заподіяв останній тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті потерпілої, яка настала о 09:30 01 липня 2018 року внаслідок внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 07 березня 2023 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.

Вимоги касаційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали

У поданих касаційних скаргах:

- захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо його підзахисного, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Обґрунтовуючи свою позицію, стверджує, що наявними у справі доказами не доведено винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину, а висновки суду, як зазначає захисник, ґрунтуються на припущеннях.

Зокрема акцентує, що слідчі СВ Дубровицького ВП, після зміни органу досудового розслідування, діяли поза межами наданих повноважень, що свідчить про недопустимість доказів, отриманих у результаті відповідних слідчих дій, та неможливість покладення їх в основу обвинувального вироку.

Звертає увагу на порушення місцевим судом вимог ст. 319 КПК, а також здійснення судового розгляду за відсутності потерпілої, законного представника, оскільки заяв про розгляд провадження без їх участі судді ОСОБА_11 вони не подавали.

Висловлює незгоду щодо посилання у судових рішеннях на протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , оскільки під час цієї слідчої дії, яку проведено в домогосподарстві за адресою АДРЕСА_2 без дозволу безпосереднього володільця цього домоволодіння - ОСОБА_6 , сторона захисту присутня не була. Крім іншого стверджує, що цей протокол не відповідає вимогам КПК, а тому цей доказ має бути визнаний недопустимим, а не покладеним в основу вироку. Додає, що суд необґрунтовано визнав недопустимими показання свідка ОСОБА_12 , надані ним у суді першої інстанції, оскільки сторони провадження повною мірою реалізували своє право на допит цього свідка.

Крім іншого захисник не погоджується з встановленими фактичними обставинами.

Акцентує, що захист звертав увагу на вищезазначені порушення, однак апеляційний суд не зважив на них, що призвело до постановлення ухвали, яка, на його думку, не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Крім того захисник подав письмове клопотання, в якому просить передати кримінальне провадження щодо його підзахисного до Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК, оскільки питання у цій справі становить виключну правову проблему, яка стосується концептуального підходу до визначення допустимості/недопустимості доказів, зокрема щодо здійснення досудового розслідування неуповноваженою особою за відсутності постанови про призначення групи слідчих;

- потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 , які подали ідентичні за змістом касаційні скарги, просять скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як уважають касатори їхні права були порушенні у зв`язку з неналежним їх повідомленням про розгляд справи щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції, що позбавило їх можливості надати показання. Додають, що заяву про розгляд справи за їх відсутності судді ОСОБА_11 вони не подавали.

Крім іншого, потерпіла ОСОБА_8 заперечує встановлені судом фактичні обставини справи.

Звертають увагу на порушення вимог ст. 319 КПК під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Стверджують, що провищезазначені порушення зазначали в апеляційних скаргах, однак апеляційний суд не звернув на них уваги та необґрунтовано, як уважають касатори, відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, що призвело до постановлення судового рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 цього Кодексу.

Позиції інших учасників судового провадження

У поданому запереченні на касаційні скарги адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_9 , прокурор, яка брала участь в суді апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою позицію щодо законності оскаржуваних судових рішень, просить відмовити у задоволені касаційних скарг та залишити без зміни вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 підтримали касаційні скарги, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є: істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті та ст. 320 цього Кодексу (ч. 1 ст. 319 КПК).

Частиною 2 ст. 319 КПК регламентовано, що суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог:

1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді;

2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.

У випадку, передбаченому цією частиною, докази, що були дослідженні під час судового розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.

На думку касаторів, місцевий суд порушив вимоги ст. 319 КПК під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , а суд апеляційної інстанції залишив їх поза увагою, однак колегія суддів уважає їх надуманими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Із матеріалів провадження слідує, що в судовому засіданні суду першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_13 , яке відбулось 28 січня 2020 року, потерпіла ОСОБА_8 відмовилась від дачі показань та цього ж дня остання подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності.

26 травня 2020 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_13 з`ясовано думку потерпілої та її законного представника щодо їх подальшої участі у судовому розгляді.

07 червня 2022 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_11 за клопотанням захисника ОСОБА_7 вирішено продовжити судовий розгляд, а не розпочинати судовий розгляд спочатку.

29 червня 2022 року в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_11 вирішено продовжувати розгляд кримінального провадження у відсутність потерпілої, яка не з`явилась у судове засідання, з`ясувавши, що потерпіла раніше відмовилась від дачі показань і подала заяву про розгляд справи без її участі, що не заперечувалось стороною захисту і прокурором.

В цьому ж судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлялось клопотання про допит ОСОБА_9 , однак 07 вересня 2022 року адвокат ОСОБА_7 відмовився від цього клопотання.

З урахуванням вказаних обставин, як зазначив суд апеляційної інстанції, відсутні підстави вважати, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суддею ОСОБА_11 допущено порушення прав потерпілої і її законного представника, чи вимоги ст. 319 КПК щодо незмінності складу суду. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, доводи сторони захисту про те, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі перевірив повноважність слідчих СВ Дубровицького ВП Верховний Суд уважає обґрунтованими з огляду на таке.

За приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Тобто закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призводить до скасування судового рішення.

Зокрема, враховуючи вищенаведені норми законодавства, апеляційний суд зобов`язаний дати вичерпну відповідь на доводи щодо оцінки покладених в основу вироку доказів із точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а також зазначити мотиви, якими він керувався під час постановлення ухвали.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених

у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався та належним чином не перевірив доводів, викладених у поданих апеляційних скаргах.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком місцевого суду, обвинувачений, його захисник, потерпіла та її законний представник подали апеляційні скарги. Так, сторона захисту, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушували питання про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Крім іншого захисник просив дослідити докази, покладені в основу обвинувального вироку.

Під час апеляційного розгляду справи захисник зазначав про те, що матеріали кримінального провадження не містять документів, які підтверджують повноваження групи слідчих у даному кримінальному провадженні, зокрема слідчих СВ Дубровицького ВП після зміни органу досудового розслідування, а отже вважав, що всі докази, зібрані цими слідчими після зміни органу досудового розслідування, є недопустимими.

В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд зазначив, що слідчі СВ Дубровицького ВП ГУНП в Рівненській області після винесення постанови прокурора про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування - СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 02 липня 2018 року залишались в групі слідчих у даному кримінальному провадженні і у відповідності до законодавства проводили певні слідчі дії. При цьому така позиція апеляційного суду документально не підтверджена.

Наведене суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові об`єднаної палати від 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17), де зазначено, що процесуальне рішення про призначення групи слідчих, прокурорів, зміну цієї групи чи об`єднання матеріалів досудових розслідувань не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Процесуальні ж документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Разом із тим, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки. Такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до ст. 92 КПК саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому, в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.

З матеріалів провадження слідує, що під час апеляційного розгляду справи сторона захисту оспорювала допустимість зібраних у справі доказів саме через відсутність у матеріалах справи постанов про призначення групи слідчих, тобто, вважала, що досудове розслідування проводилося неуповноваженими особами. А отже, докази, зібрані цими особами, є недопустимими. При цьому захисник заявив у суді клопотання про повторне дослідження письмових доказів, в тому числі і постанови про призначення групи слідчих.

Всупереч вимог КПК та вищенаведеній позиції Верховного Суду, апеляційний суд відмовив у задоволенні цього клопотання, таким чином усунувся від перевірки доказів щодо їх допустимості, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що такими порушеннями процесуального закону є відсутність перевірки судом апеляційної інстанції доводів захисника щодо здійснення досудового розслідування неуповноваженою особою за відсутності постанови про призначення групи слідчих, тому це є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

На думку колегії суддів, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в цьому суді.

Доводи, викладені у касаційній скарзі захисника, які за своїм змістом є аналогічними доводам апеляційних скарг сторони захисту, зокрема, що стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, питання визначення допустимості/недопустимості як доказу протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , мають бути належно перевірені під час нового апеляційного перегляду.

Під час нового розгляду цього кримінального провадження суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Щодо клопотання касатора про передачу цього кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК, то воно не підлягає задоволенню, оскільки захисник ОСОБА_7 не обґрунтував наявність виключної правової проблеми у цьому провадженні.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 433 КПК та беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2014 року) і «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_6 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02 листопада 2023 року включно.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника - ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02 листопада 2023 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3