УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року /справа №761/1990/23/, в рамках кримінального провадження №00000360 від 12.07.2022 року,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року у кримінальному провадженні №00000360 від 12.07.2022 року на грошові кошти в сумі 13 331 доларів США та 6410 євро, які були вилучені 15.02.2023 року в ході проведення обшуку кварти, яка належить ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила скасувати арешт накладений на грошові кошти, в обґрунтування вказала, що грошові кошти в ході проведення обшуку квартири, були вилучені із портфеля ОСОБА_5 та останній їх взяв у борг у ОСОБА_7 на лікування, у зв`язку з чим мають бути повернені законному володільцю.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання, вказав, що на вилучені грошові кошти було накладено арешт з метою забезпечення конфіскації майна та ухвалою Київського апеляційного суду від 19.04.2023 року, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року залишено без змін.

Заслухавши клопотання адвоката ОСОБА_3 , позицію прокурора, дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У судовому засіданні встановлено, що ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000360, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

15.02.2023 року в ході проведення обшуку квартири, належній ОСОБА_6 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено, в тому числі грошові кошти в сумі 13 331 доларів США та 6410 євро.

15 лютого 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року /справа 761/10990/23/ накладено арешт на вищезазначені грошові кошти.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.04.2023 року, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року залишено без змін.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи адвоката ОСОБА_3 про те, що грошові кошти не належать підозрюваній ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є подружжям та відповідно до положень СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності та у відповідності до ст. 49 КВК України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності.

В той же час, оскільки положеннями КПК України не передбачено обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, арешт майна є єдиним ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Таким чином, на переконання слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або ж було встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року /справа 761/10990/23/.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року /справа №761/1990/23/, в рамках кримінального провадження №00000360 від 12.07.2022 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя