Справа № 214/8959/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілого ОСОБА_4

за участю представника потерпілого ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

за участю обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0001586 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не одруженого, дітей не маючого, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Від захисника до суду надійшло клопотання, в якому він просить: на підставі статті 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 384 КК України у зв`язку з закінченням строку давності; кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001586 від 31.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за частиною1 статті 286 КК України закрити у зв`язку з закінченням строку давності (ст. 49 КК України).

В обґрунтування клопотання зазначено наступне. Під час судового розгляду встановлено, що 30.08.2019 року приблизно о 09 годин 20 хвилин, водій ОСОБА_7 , біля парадної №5 будинку № 40 по вулиці Володимира Великого в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, керуючи автомобілем «ГАЗ-2752» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , чим пошкодив голіностоп потерпілої. Відповідно до висновку № 1493 від 01.10.2019 року Криворізького міжрайонного відділу КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи на тілі потерпілої ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна тулуба та лівої гомілки; рвано-скальпірована рана лівої гомілки; закритий черезвертлюгований перелом лівої стегнової кістки; виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, але ж у зв`язку зі смертю потерпілої було змінено попередню правову кваліфікацію на ч.2 ст. 286 КК України. В подальшому під час судового розгляду кримінального провадження було проведено ряд судово-медичних експертиз, внаслідок чого встановлена відсутність причино наслідкового зв`язку між травмуванням ОСОБА_9 та настанням смерті. Вказує, що на цей час прокурором змінено обвинувачення з ч.2 ст. 286 КК України на ч.1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання, проти закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності не заперечує. Також пояснив, що винним себе визнає повністю.

Захисник у судовому засіданні клопотання підтримав.

У судовому засіданні потерпілий не заперечує проти задоволення клопотання.

Представник потерпілого проти задоволення клопотання не заперечує.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку про можливість задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 30 серпня 2019 року, керуючи автомобілем, допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я та відсутності ознак небезпеки для життя, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч.1 КК України.

Суд вважає за необхідне врахувати також наступне. На час розгляду даної справи Законом України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до КК України.

Згідно ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння: часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Як передбачено ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності; закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України щодо питання чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та його зворотної дії, на стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення діяння, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (ст.ст. 4, 6, 7 та 8 КК України).

Відповідно до ст. 49 КК України (в редакції від 22 листопада 2018 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду; у цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років; у цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ст. 49 КК України (в редакції станом на 30 серпня 2019 року, тобто на час вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Згідно ст.12 КК України (в редакції від 22 листопада 2018 року), нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно ст. 12 КК України (в редакції станом на 30 серпня 2019 року), злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно ст.286 ч.1 КК України (в редакції від 22 листопада 2018 року), порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно ст. 286 ч.1 КК України (в редакції станом на 30 серпня 2019 року), порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Отже Закон України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, не пом`якшує кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України, відтак не має зворотної сили. Тому вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, належить керуватися нормами КК України в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення, а саме 30 серпня 2019 року.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 30 серпня 2019 року, керуючи автомобілем, допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я та відсутності ознак небезпеки для життя, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України.

Згідно ст. 12 КК України (в редакції станом на час вчинення вказаного кримінального правопорушення) правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Таким чином, строк давності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, дорівнює трьом рокам.

У судовому засіданні захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження, обвинувачений підтримав це клопотання, пояснив, не заперечує проти закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Тому, суд приходить до переконання, що маються підстави для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, оскільки минуло понад три роки вісім місяців з дня вчинення вказаних дій та останній не заперечує проти закриття кримінального провадження.

Також суд приймає до уваги, що у судовому засіданні не встановлено обставини, які б були підставою вважати, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази по справі два диски належить залишити на зберіганні в матеріалах справи.

Прийшовши до висновку про закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне вирішити питання про скасування арештів, накладених на майно обвинуваченого: накладеного 20 травня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,1м?, житловою 16,3 м?, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та накладеного 29 липня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як передбачено ст.174 ч.3 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно ст. 128 ч. 5 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом; якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Як передбачено ст.326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Прийшовши до висновку про закриття кримінального провадження, суд бере до уваги, що вказані арешти накладені в порядку забезпечення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого. Так, при винесенні вказаних ухвал, суд виходив з того, що 21 січня 2020 року потерпілий подав цивільний позов, в якому просить стягнути з обвинуваченого на свою користь моральну шкоду, завдану смертю матері у сумі 400000 гривень, яку обвинувачений відшкодував в сумі 34000 грн. Суд прийшов до переконання про те, що оскільки потерпілим заявлений цивільний позов, то з метою запобігання відчуження належного обвинуваченому майна, з метою забезпечення відшкодування моральної шкоди в разі задоволення позову, є підстави забезпечити позов шляхом арешту зазначеного вище майна.

По даній справі суд на знаходить підстав для задоволення позову, оскільки суд не ухвалює обвинувальний вирок, не постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Також у суду немає підстав відмовити у позові, оскільки судом по даній справі не встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

На переконання суду також відсутні передбачені ст. 129 КПК України підстави для залишення позову без розгляду, оскільки суд не приймає по даній справі рішення про виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення.

ЦПК України також не передбачає, що підставою для залишення позову без розгляд є закриття кримінального провадження.

Не приймаючи рішення про залишення позову без розгляду, суд приймає до уваги наступне. Як передбачено ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. На переконання суду, потерпілий має право звернутися з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, а оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , під час розгляду якого потерпілий пред`явив позов до обвинуваченого, закрито, а отже і позов не розглядається, то у суду, до якого звернеться потерпілий, не буде підстав вважати, що у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак і не буде підстав відмовити у відкриття провадження по справі. Згідно ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Суд вважає, що у тому випадку, якщо потерпілий реалізуючи своє право, звернеться з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, у суду будуть відсутні підстави для закриття провадження по справі, оскільки по даному кримінальному провадженню рішення за позовом потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_7 не ухвалено. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. На переконання суду, потерпілий має право звернутися з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, а оскільки провадження по кримінальній справі закрито, а отже і позов потерпілого до обвинуваченого не розглядається, то у суду, до якого звернеться потерпілий, не буде підстав вважати, що у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відтак не прийняття судом по даному кримінальному провадженню рішення про залишення без розгляду цивільного позову потерпілого до обвинуваченого, не звужує прав потерпілого, так як не позбавляє останнього права звернутися в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_7 і у суду, до якого він звернеться, не буде передбачених ЦПК України підстав відмовити у відкритті провадження, закрити провадження або залишити такий позов без розгляду.

На підставі викладеного суд приходить до переконання про відсутність передбачених КПК України підстав для скасування вказаних арештів майна обвинуваченого, а тому ці арешти не скасовує.

Суд вважає, що не прийняття рішення про залишення позову без розгляду та не скасування арешту майна обвинуваченого відповідає дотриманню справедливого балансу інтересів потерпілого та обвинуваченого. Так, суд приходить до переконання, що неприйняття рішення про залишення позову потерпілого без розгляду, а відтак і не скасування арешту, накладеного на майно обвинуваченого, буде відповідати такому передбаченому ст.2 КПК України завданню кримінального провадження як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, оскільки надасть можливість потерпілому реалізувати своє право на звернення з позовом до ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства та збереже заходи забезпечення цивільного позову. В свою чергу, залишення арешту майна обвинуваченого, узгоджується з вимогами ст.174 ч.3 КПК України, а тому не порушує прав обвинуваченого. Суд також приймає до уваги, що питання про скасування арешту майна в подальшому, при виникненні для цього підстав, може бути вирішено в порядку, передбаченому Розділом VIIІ «Виконання судових рішень» КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 128, 129, 174, 285, 286, 288, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення, а саме: 30 серпня 2019 року) за ст. 286 ч.1 КК України (в редакції станом на 30 серпня 2019 року) - у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.286 ч.1 КК України (в редакції станом на 30 серпня 2019 року) - закрити у зв`язку з закінченням строків давності.

З набранням ухвалою законної сили речові докази: два диски залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження залишити на зберіганні при обвинувальному акті.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1