Справа № 953/3059/23
н/п 1-кс/953/2954/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання слідчого 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000007 від 11.01.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нефтекумськ російської федерації, громадянина російської федерації, командира відділення командно-бойової машини НОМЕР_1 мотострілецького полку 3 мотострілецької дивізії НОМЕР_2 загальновійськової армії ЗС рф (молодшого сержанта, прикомандированого до 99 самохідного артилерійського полку), зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

встановив:

25.04.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про застосування відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в провадженні СВ УСБ України в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000007 від 11.01.2023 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем 752 мотострілецького полку 3-ї мотострілецької дивізії НОМЕР_2 загальновійськової армії Збройних Сил Російської Федерації, прикомандированим до 99 самохідного артилерійського полку, нехтуючи законами і звичаями війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, порушуючи вимоги міжнародного гуманітарного права, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, що полягало у зґвалтуванні та залякуванні шляхом погроз фізичною розправою цивільного населення.

З початку березня 2022 року збройні сили та інші військові формування РФ незаконно окупували територію Харківської області. Маючи повний контроль над населеними пунктами Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, військовослужбовці ЗС РФ переконались, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікті та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів, а також що на території села та поза його межами не розміщені військові об`єкти та підрозділи Збройних Сил України.

20.04.2022 приблизно о 18 год. військовослужбовці 99 самохідного артилерійського полку 3 мотострілецької дивізії НОМЕР_2 загальновійськової армії західного військового округу ЗС РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прізвисько « ОСОБА_9 » разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на прізвисько « ОСОБА_10 », ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та невстановленим у ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули на бронетранспортері до території домоволодіння, розташованого на території Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, де мешкали цивільні особи, а саме: ОСОБА_11 разом зі своєю родиною.

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 , погрожуючи зброєю, на підтвердження реальності своїх намірів, зробив декілька пострілів з автоматичної зброї в напрямку господарських споруд. Інші військові оточили будинок та подвір`я, на якому знаходився співмешканець ОСОБА_11 ОСОБА_12 .

Почувши крик та постріли ОСОБА_11 вийшла на подвір`я, де побачила військових ЗС РФ, які погрожуючи вбивством, наказали всім членам сім`ї віддати засоби зв`язку для перевірки, після чого оглянувши мобільні телефони, повернули їх.

Під час перебування на території домоволодіння, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невстановлений військовослужбовець ЗС РФ, під час спілкування, перевірки мобільних телефонів та документів, що підтверджують особу, пересвідчились, що ОСОБА_11 та її родина складається із цивільних осіб, які не виконували та не сприяли виконанню будь-яких бойових задач, були одягнені у цивільний одяг, займалася цивільними справами та не мали можливості чинити опір і будуть підкорюватись будь-яким вимогам внаслідок загрози їхньому життю та життю їхніх близьких.

20.04.2022 не пізніше 21 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невстановлений військовослужбовець ЗС РФ розуміючи, що цивільне населення, яке утримується від будь-яких ворожих дій стосовно ЗС РФ, перебуває під захистом міжнародного гуманітарного права, в тому числі, що на ОСОБА_11 поширюються вимоги ч. 2 ст. 27 Конвенції та ч. 1 ст. 76 Протоколу, відповідно до яких жінки потребують особливого захисту від будь-якого зазіхання на їхню честь, і, зокрема, захисту від зґвалтування чи будь-якої іншої форми посягання на їхню моральність, домовилися про спільне вчинення порушення законів та звичаїв війни у вигляді жорстокого поводження з цивільним населенням та вчинення насильницьких дій сексуального характеру відносно ОСОБА_11 .

Реалізуючи злочинний намір, 20.04.2022 близько 21 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невстановлений військовослужбовець ЗС РФ знову приїхали на бронетранспортері до місця проживання ОСОБА_11 . Здійснивши декілька пострілів у повітря з автоматичної зброї, погрожуючи життю та здоров`ю цивільних осіб, увійшли на територію подвір`я та змусили ОСОБА_12 покликати потерпілу.

Будучи наляканою за своє життя та життя своєї родини, ОСОБА_11 підкорилась вимогам озброєних військовослужбовців ЗС РФ та вийшла з будинку.

З метою усунення вчинення будь-яких дій з боку членів родини ОСОБА_11 , один з військовослужбовців ЗС РФ, анкетні дані якого досудовим розслідуванням не встановлено, наказав ОСОБА_12 та матері останнього ОСОБА_13 , залишатися вдома. На чисельні благання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не вчиняти жодних дій стосовно неї, військовослужбовці ЗС РФ відреагували погрозами на адресу останніх.

У подальшому, порушуючи закони та звичаї ведення війни, військовослужбовці ЗС РФ вивели ОСОБА_11 з території її домоволодіння, посадили на бронетранспортер та направилися до приватного будинку, який розташований у цьому ж населеному пункті, де їх очікував ОСОБА_7 .

Слідуючи до пункту призначення, невстановлений військовослужбовець ЗС РФ під час руху на бронетранспортері, щоб ОСОБА_11 не могла ідентифікувати місце їх знаходження, натягнув останній капюшон на голову.

У подальшому вищезазначений військовослужбовець ЗС РФ, продовжуючи діяти у порушення вимоги ч. 2 ст. 27 Конвенції та ч. 1 ст. 76 Протоколу, розуміючи неспроможність ОСОБА_11 чинити опір через страх застосування ним фізичного насильства відносно неї, перебуваючи на транспортному засобі, умисно вчинив стосовно потерпілої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло іншої особи, а саме підняв її кофту, бюстгальтер та вчинив непристойне торкання своїми руками її оголених грудей, чим принизив її честь та гідність.

Близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_11 та військовослужбовці ЗС РФ прибули до будинку, де вже їх очікував ОСОБА_7 та діючи за попередньою змовою між собою, один з невстановлених військовослужбовців ЗС РФ, завів ОСОБА_11 в одну з кімнат будинку де зняв капюшон з її голови.

Через деякий час, до кімнати, в якій перебувала ОСОБА_11 , зайшов невстановлений військовослужбовець ЗС РФ та поклавши на ліжко автоматичну вогнепальну зброю, користуючись тим, що ОСОБА_11 знаходиться у пригніченому стані та не здатна чинити опір вчинив дії, що принижують її честь і гідність, зокрема примусив стати на коліна та здійснив акт сексуального насильства, а саме: дії, пов`язані із оральним проникненням в тіло ОСОБА_11 з використанням своїх геніталій, без її добровільної згоди на це (згвалтування), внаслідок чого спричинив фізичний біль і моральні страждання останній.

В цей час, до кімнати зайшов інший військовослужбовець ЗС РФ, обличчя якого ОСОБА_11 не бачила, та перервав статевий акт наказавши невстановленому військовослужбовцю ЗС РФ залишити приміщення, пояснюючи при цьому, що спочатку ґвалтувати буде ОСОБА_7 , та лише потім інші особи.

Після цього, приблизно через 2-3 хвилини в кімнату зайшов ОСОБА_7 та реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на насильницькі дії сексуального характеру, та усвідомлюючи протиправність їх вчинення відносно цивільного населення в умовах окупації населеного пункту ЗС РФ, демонструючи автоматичну вогнепальну зброю, яку поклав поряд з ліжком, користуючись тим, що ОСОБА_11 не здатна чинити опір вчинив акт сексуального насильства над нею, а саме: дії пов`язані із оральним, анальним проникненням в її тіло його геніталій, без її добровільної згоди на це (зґвалтування), завдаючи їй фізичний біль, моральні страждання.

Такими діями ОСОБА_7 принизив честь, гідність ОСОБА_11 та спричинив їй фізичний біль та моральні страждання, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 27 Конвенції та ч. 1 ст. 76 Протоколу.

Після насильницьких дій сексуального характеру (зґвалтування) з боку ОСОБА_7 , ОСОБА_11 попросила відвести її до туалету. Поки ОСОБА_11 перебувала в туалеті невстановлений озброєний військовослужбовець ЗС РФ спостерігав за останньою, що принизило її честь і гідність.

У подальшому, вищезазначений невстановлений військовослужбовець ЗС РФ, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на здійснення насильницькі дії сексуального характеру стосовно цивільної особи, користуючись тим, що ОСОБА_11 налякана та не здатна чинити опір озброєним військовослужбовцям РФ, повернувшись спільно з нею до кімнати вчинив акт сексуального насильства над ОСОБА_11 , а саме: дії пов`язані із оральним проникненням в її тіло з використанням своїх геніталій, без її добровільної згоди на це (зґвалтування), чим принизив честь, гідність ОСОБА_11 та спричинив фізичний біль та моральні страждання, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 27 Конвенції та ч. 1 ст. 76 Протоколу.

Після завершення вчинення насильницьких дій сексуального характеру невстановлений військовослужбовець ЗС РФ вийшов з кімнати.

Через деякий час до кімнати увійшов ОСОБА_6 , який реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на насильницькі дії сексуального характеру по відношенню до особи жіночої статті, погрожуючи фізичною розправою, користуючись тим, що потерпіла не здатна чинити опір, наказав ОСОБА_11 одягнути йому презерватив та здійснив акт сексуального насильства, пов`язаний із оральним проникненням в тіло ОСОБА_11 з використанням своїх геніталій, без її добровільної згоди на це (зґвалтування). Після цього, ОСОБА_6 упродовж 10 хвилин здійснював акт сексуального насильства над ОСОБА_11 , пов`язаний із вагінальним проникненням в тіло останньої з використанням своїх геніталій, без її добровільної згоди на це (зґвалтування).

Такими діями ОСОБА_6 принизив честь, гідність ОСОБА_11 та спричинив їй фізичний біль та моральні страждання, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 27 Конвенції та ч. 1 ст. 76 Протоколу.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, до кімнати, в якій перебувала ОСОБА_11 , увійшов ОСОБА_8 та свідомо ігноруючи положення Конвенції щодо недопущення зазіхання на честь жінки, поклав автоматичну вогнепальну зброю на ліжко та користуючись тим, що остання була налякана та не здатна чинити опір здійснив акт сексуального насильства над нею, а саме дії пов`язані із оральним проникненням в тіло ОСОБА_11 з використанням своїх геніталій, без її добровільної згоди на це (зґвалтування).

Після вчинення військовослужбовцями ЗС РФ по черзі сексуального насильства по відношенню до ОСОБА_11 , цього ж дня близько 23 год. військовослужбовці ЗС РФ відвезли її до місця її проживання.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичних Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 09-63/2022 від 25.01.2023 у ротовій порожнині потерпілої ОСОБА_11 виявлено рубці слизової оболонки щоки, які сформовані в результаті загоєння забитої рани. За ступенем тяжкості зазначені ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминучі наслідки.

04.04.2023 відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, шляхом опублікування повідомлення про підозру від 04.04.2023 на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті`Урядовий кур`єр» № 80 від 04.04.2023.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання слідчого.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що СВ УСБ України в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000007 від 11.01.2023, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 04.04.2023 у даному кримінальному провадженні слідчим 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_6 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті`Урядовий кур`єр» № 80 від 04.04.2023 (а.с. 102).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 11.01.2023; протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 від 11.01.2023; протоколом огляду місця події від 11.01.2023; висновком експерта № 09-63/2022 (судово медична експертиза); протоколом огляду документів від 23.02.2023 з додатками; протоколом додаткового допиту потерпілої від 23.02.2023; протоколом пред?явлення особи для впізнання від 24.02.2023 за участі ОСОБА_11 (особа, яку впізнають ОСОБА_6 ); протоколом пред?явлення особи для впізнання від 24.02.2023 за участі ОСОБА_12 (особа, яку впізнають ОСОБА_6 ); протоколом огляду інтернет ресурсу № 70/2-3061, від 24.02.2023; інформацією Міністерства оборони № 222/101/1463 від 21.03.2023 щодо дислокації підрозділів 99 самохідного артилерійського полку 3 мотострілецької дивізії НОМЕР_2 загальновійськової армії західного військового округу ЗС РФ; відповіддю оперативного підрозділу на доручення від 22.02.2023 № 70/2-1801.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні сторона обвинувачення посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування / суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та / або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування було складено та оприлюднено на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» № 80 від 04.04.2023 повістки про виклик ОСОБА_6 до слідчого СВ УСБ України в Харківській області на 10.04.2023, 11.04.2023, 12.04.2023 для проведення відносно неї процесуальних та слідчих дій (а.с. 102). На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`явився та про поважні причини неявки не повідомив.

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілу, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Також, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити мобільні термінали, засоби зв`язку та інші предмети та/або документи, що використовувались для вчинення кримінального правопорушення, які на даний час органом досудового розслідування не виявлені.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території Російської Федерації.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 376, 395, 579, 580 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000007 від 11.01.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи, яка виїхала та/або перебває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати слідчого 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1