Дата документу 25.07.2023Справа № 554/6268/23
Провадження № 1-кс/554/8987/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000157 від 04.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні №0000157 від 04.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

Підставами для арешту майна слідчий вказує, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 04.07.2023 року, за фактом добровільної участі громадянина України ОСОБА_4 в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території («14-й батальйон територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_1 ) та «2 відділення 2 взводу 8 роти, 5 батальйону» «4-ої окремої мотострілкової бригади Народної міліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «2-го гвардійського Лугансько-Сєвєродонецького армійського корпусу» « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») та за фактом вчинення громадянином України ОСОБА_4 держаної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України відкрито досудове розслідування.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Стаханів Луганської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2 липня 2022 року по 23 червня 2023 року, перебуваючи та діючи у складі НЗФ « НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони «ЛНР» « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_1 ), та протягом 24 29 червня 2023 року перебуваючи та діючи у складі ІНФОРМАЦІЯ_5 «2 відділення 2 взводу 8 роти, 5 батальйону» «4-ої окремої мотострілкової бригади Народної міліції «ЛНР» «2-го гвардійського Лугансько-Сєвєродонецького армійського корпусу» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », усвідомлюючи, що в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ «ЛНР», «ЛНР» інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці РФ як держави-агресора приймав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду в формі надання іноземні державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також у період з 2 липня 2022 року по 23 червня 2023 року, діючи умисно, перебуваючи в районі населених пунктів м. Кіровськ Луганської області, м. Гірське Луганської області, с. Спірне Донецької області, м. Лисичанськ Луганської області приймав добровільну участь в НЗФ, створеному на ТОТ « НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони «ЛНР» « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_1 ), та протягом 24 29 червня 2023 року, діючи умисно, перебуваючи врайоні населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, приймав добровільну участь в НЗФ, створеному на ТОТ «2 відділення 2 взводу 8 роти, 5 батальйону» «4-ої окремої мотострілкової бригади Народної міліції «ЛНР» «2-го гвардійського Лугансько-Сєвєродонецького армійського корпусу» « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, а також в добровільній участі громадянина України в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, та в збройному формуванні держави-агресора, ОСОБА_4 у сукупності вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03.03.2022) та ч. 7 ст. 111-1 КК України.

29 червня 2023 року, під час бойового зіткнення зі Збройними силами України ОСОБА_4 разом з іншими учасниками НЗФ, створеному на ТОТ «2 відділення 2 взводу 8 роти,

5 батальйону» «4-ої окремої мотострілкової бригади Народної міліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «2-го гвардійського Лугансько-Сєвєродонецького армійського корпусу» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », потрапивши у засідку військовослужбовців Збройних Сил України, припинив збройний опір та склав зброю та його злочинна діяльність на боці ворога РФ, як держави-агресора, була припинена.

13.07.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру

у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання

у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі, ч. 2

ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

№ 338120631 від 05.07.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , є власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказане нерухоме майно, підлягає арешту у зв`язку із тим, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, в органу досудового розслідування виникла необхідність

у накладенні арешту на вказане вище майно підозрюваного ОСОБА_4 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, як це передбачено ст. 170 КПК України.

На підставі вищевикладеного слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, про розгляд клопотання повідомлені належним чином.

Підозрюваний в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Дослідивши надані докази приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Встановлено, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 04.07.2023 року, за фактом добровільної участі громадянина України ОСОБА_4 в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території («14-й батальйон територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_1 ) та «2 відділення 2 взводу 8 роти, 5 батальйону» «4-ої окремої мотострілкової бригади Народної міліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «2-го гвардійського Лугансько-Сєвєродонецького армійського корпусу» « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») та за фактом вчинення громадянином України ОСОБА_4 держаної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України відкрито досудове розслідування.

13.07.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру

у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України.

14.07.2023 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Виходячи із аналізу положень пункту першого частини третьої статті 132 КПК України , статті 170 КПК України, слідчий, прокурор в ході розгляду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, в якому особі оголошено про підозру, має довести існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання слідчого по суті, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, із змісту клопотання та матеріалів, які його обґрунтовують, вбачається, що зазначені обставини підозри, які інкримінуються ОСОБА_4 , мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Санкція ч. 2 ст. 111 та ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 передбачає конфіскацію майна.

З огляду на ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В рішенні «Раймондо проти Італії», скарга 12954/87, 22 лютого 1994 року ЄСПЛ зазначив: « п.27. …арешт, поза сумнівом, застосували як проміжковий захід, що має забезпечити - в разі - необхідності - подальшу конфіскацію майна, яке вважають імовірно результатом незаконної діяльності. Такий захід виправданий і не можна стверджувати, що накладення арешту на цій стадії провадження було непропорційне поставленій меті.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та його задоволення.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України

в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000157 від 04.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належне на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження та розпорядження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий судя: ОСОБА_1