Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження№ 1-кп/733/63/23
Єдиний унікальний №733/393/23
Вирок

Іменем України

01 травня 2023 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ічнянського районного суду кримінальне провадженню, внесене до ЄРДР за №0000269 від 04.03.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- вироком Ічнянського районного суду від 11.12.2017 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений по закінченню відбування строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вироком Ічнянського районного суду від 11.12.2017 року за ч.3 ст.185 , ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, звільнений 11.10.2021 року по відбуттю покарання, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

02.12.2022 , близько 13 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в умовах воєнного стану, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скориставшись тим, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, повторно в одній із кімнат будинку з- під ковдри викрав 4500,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 збитків на суму 4500,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся та показав, що 02.12.2022 року близько 13 год. він, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 викрав з-під ковдри 4500,00 грн., підтвердив усі фактичні обставини, які викладені у обвинувальному акті.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, просив не досліджувати докази у зв`язку з визнанням вини.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. В судових дебатах просив призначити покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Матеріальних претензій до обвинуваченого немає. У питанні призначення покарання покладається на розсуд суду.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до частини 1статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судимий, не одружений, не працюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо .

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини , які обтяжують покарання відсутні.

Суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України належать до тяжких, позицію прокурора , який просив призначити покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, конкретні обставини справи, характер і ступінь небезпечності вчинених ним діянь, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючі покарання обставини, особу ОСОБА_4 , його ставлення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі.

Суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого, у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Наведене відповідає вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Процесуальні витрати , які підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України відсутні .

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставіст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Початок іспитового строку відраховувати з моменту проголошення вироку суду.

Згідност.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме: карта пам`яті «miDrend», об`ємом 16 GB, на якій мається запис проведення слідчого експерименту залишити в матеріалах кримінального провадження№0000269 від 04.03.2023 року.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Суддя ОСОБА_1