Номер провадження: 11-кп/813/1590/23
Справа № 521/4721/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео-конференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 04.05.2023, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської обл., громадянина України, із середньо-спеціальної освітою, розлученого, маючого чотирьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

- відмовлено в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного йому вироком Арцизького райсуду Одеської обл. від 27.02.2019.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції врахувавши тяжкість злочину, за яким ОСОБА_7 засуджено, його поведінку під час відбування покарання, зокрема значну кількість стягнень за час відбування покарання, що свідчить про нестабільність поведінки засудженого та доводить той факт, що засуджений не став на шлях виправлення та вперто не бажає цього робити, прийшов до переконання, що процес виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і свідчить про можливість звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду з огляду на те, що суд 1-ої інстанції не взяв до уваги наявність пом`якшуючих обставин, а також те, що він відбув більшу частину призначеного покарання, при цьому за весь час у нього було лише 2 стягнення в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Окрім того, судне врахував того, що у нього залишилась одна бабуся інвалід, яка потребує його підтримки.

Посилаючись на викладені обставини, засуджений ОСОБА_7 просить застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим, в свою чергу, рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд 1-ої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України встановлює, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Водночас, п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

В свою чергу, п. 17 зазначеної постанови передбачає, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду та матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 був засуджений 27.02.2019 Арцизьким райсудом Одеської обл. за ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. 21.08.2019 Ізмаїльським міськрайсудом Одеської обл. ОСОБА_7 було направлено для відбування, призначеного вказаним вироком Арцизького райсуду Одеської обл. від 27.02.2019.

При цьому, на момент розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_7 відбув призначеного йому судом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, що формально є підставою, відповідно до вищевказаних положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Водночас, на переконання апеляційного суду, твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він став на шлях виправлення, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами його особової справи.

Так, із характеристики засудженого ОСОБА_7 , наданої 03.05.2023 ДУ «Одеська виправна колонія №14» (а.с. 22-23) видно, що останній під час тримання в державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор №22», з 24.04.2020 по 27.06.2020, до праці не залучався, заохочень не мав. До дисциплінарної відповідальності притягувався 2 (два) рази.

В подальшому, 27.06.2020 ОСОБА_7 прибув до ДУ «Одеська виправна колонія №14», був розподілений до відділення СПС №9. За час відбування покарання був працевлаштований в цеху металоконструкцій, до праці відноситься добре за що, був заохочений 1 раз, проте режим відбування покарання порушував, за що 4 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Згідно ч. 14 ст. 134 КВК України, визнавався таким, що стягнень не має, але після чого допустив 3 порушення режиму утримання (а.с. 24).

Таким чином, із аналізу всього вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 та його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки останній, враховуючи характеристику його особи та матеріали його особової справи, відповідно до вимог ст. 81 КК України, сумлінною поведінкою своє виправлення не довів, про що вірно зазначив суд 1-ої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали суду 1-ої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання немає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 537, 539КПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.05.2023, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4