Справа № 442/6593/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/266/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міькрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого

адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 118 КК України до двох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати із часу затримання ОСОБА_7 , тобто з 24 червня 2019 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 до загального строку покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з витратами на лікування потерпілого ОСОБА_11 , речовими доказами та заходами забезпечення кримінального провадження

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 24 червня 2019 року приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи на відстані близько 30-40 м від автобусної зупинки по вул. Центральній в с. Старий Кропивник, Дрогобицького району, Львівської області, повертаючись додому, зазнав нападу групи осіб в складі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на ґрунті особистих неприязних відносин з останнім, захищаючи свої охоронювані законом права та інтереси перевищив межі необхідної оборони та умисно заподіяв ножем один удар ОСОБА_11 в життєво важливий орган-височну ділянку голови зліва, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черепа з локалізацією рани в лівій скронево-виличній ділянці з ушкодженням по ходу раневого каналу лівої виличної дуги, лівого скроневого м`язу, основи черепа в лівій середній черепній ямці, мозкових оболонок з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій середній та задній черепних ямках, в підпавутинний простір на основі головного мозку, з ушкодженням речовини головного мозку із формуванням внутрішньомозкового крововиливу в лівій скроневій частці із проривом крові в шлуночкову систему, ушкодженням речовини базальних вузлів, що мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, що призвело до смерті ОСОБА_11 близько 07 год. 27 червня 2019 року у КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

Такими своїми діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_11 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту і в зазначеній ситуації не була необхідною та достатньою для негайного припинення посягання, тобто вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, що передбачено ст. 118 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає невірною перекваліфікацію судом дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Зазначає, що перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ст. 118 КК України, місцевий суд у вироку дав критичну оцінку показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_7 покликав ОСОБА_12 та був ініціатором конфлікту з огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який саме вказав: «Діма ходи сюди», щодо яких суд висловив припущення, що свідки могли сприйняти такі слова ОСОБА_7 як те, що останній покликав ОСОБА_12 .

На переконання сторони обвинувачення, в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 дали чіткі показання про те, що ОСОБА_7 був ініціатором конфлікту.

Крім цього акцентує, що суд не надав оцінки показанням працівників Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які вказали, що коли прибули на виклик, ОСОБА_7 повідомив, що на нього напали невідомі особи та викрали мобільний телефон, однак, за факт нанесення удару ножем нічого не розповідав, а в подальшому, після отримання інформації про підріз, від чергового запитання про його відношення до цієї ситуації, заперечив свою участь, а також заперечив щодо наявності у нього ножа та нанесення таким удару потерпілому.

Наголошує, що суд також зазначив про відсутність доказів, які б свідчили про наявність попереднього конфлікту між ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та потерпілим. Однак, суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 , який вказав, що до цього дня, у нього та ОСОБА_11 з одного боку і ОСОБА_7 з іншого, виникали конфлікти. Коли він підійшов до ОСОБА_7 , той витягнув ніж і сказав: «Вас поріжу». Також вказав, що на місці події була така видимість, яка дозволяла розпізнати ділянки тіла особи на відстані 1-2 м.

Покликається на те, що суд зазначає, що після вчинення злочину, ОСОБА_7 намагався викликати швидку, прибіг додому, мив обличчя та руки, викинув ніж, що свідчить більше про перебування в шоковому стані, ніж про намагання приховати сліди злочину.

Разом з тим, звертає увагу, що як встановлено в судовому засіданні з показів ОСОБА_7 та оглянутого відеозапису проведеного слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та обшуку його житла від 24 червня 2019 року, ОСОБА_7 , маючи мобільний телефон співмешканки, не намагався викликати швидку медичну допомогу, ніж не викинув, а з метою приховування слідів злочину, помив та сховав під сходами, які ведуть в будинок де він мешкав.

Вважає, що суд прийшовши до висновків про те, що ОСОБА_12 не тікав і не намагався уникнути конфлікту, а навпаки намагався вибити ніж виключно ногами і що ні ОСОБА_12 ні ОСОБА_11 не кликали нікого з друзів на допомогу, не взяв до уваги показання світка ОСОБА_12 , який вказав, що він намагався уникнути конфлікту, ухилявся від ударів ОСОБА_7 , намагався вибити ніж з його руки, вони втрьох переміщались по дорозі, так як ОСОБА_7 з ножем постійно рухався у їх з загиблим бік, та він переміщався в той бік де не було ОСОБА_7 . Не втікав, оскільки на місці події також перебував загиблий ОСОБА_11 , і коли ОСОБА_7 з ножем нападав на одного з них, інший намагався відволікти його увагу, саме таким чином йому здавалось можливим здійснити захист в умовах, що об`єктивно склались. Також ОСОБА_12 пояснив, що події розвивались миттєво і він не мав можливості обдумувати свої дії та перебував у стані алкогольного сп`яніння, що фактично впливало на його сприйняття подій, реакцію та поведінку.

Акцентує, що доводи обвинуваченого про те, що він захищався і діяв у стані необхідної оборони не ґрунтуються на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом.

Наголошує, що докази, а саме показання свідків та письмові докази переконують, що обстановка під час вчинення злочинних дій ОСОБА_7 не викликала необхідності застосування ножа для припинення конфлікту, так як саме ОСОБА_7 був його ініціатором і покликав ОСОБА_12 .

Зазначає, що про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого, переконливо свідчить нанесення обвинуваченим одного цілеспрямованого удару ножем в життєво важливий орган - голову з достатньою для цього силою; можливість ОСОБА_7 втекти, так як події відбувались на відкритій частині дороги не в закритому просторі чи покликати на допомогу; знаряддя вчинення злочину у вигляді ножа, яке здатне спричиняти небезпечні для життя тілесні пошкодження; мотив - помста за попередні конфлікти.

Крім цього, звертає увагу , що в ході судового розгляду встановлено, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тілесного ушкодження саме ножем. При цьому, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Покликається на те, що зазначене в сукупності з іншими доказами, що були досліджені в судовому засіданні підтверджує, що обвинувачений, завдаючи потерпілому удар ножем, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання. На це вказує також той факт, що після спричинення ОСОБА_7 ножового поранення потерпілому, який не подавав явних ознак життя, він не надав йому допомогу, а втік з місця події, помив та сховав речовий доказ (знаряддя вчинення злочину) - ніж та вказував в телефонній розмові з працівниками ГУ НП у Львівській області, а в подальшому працівникам Дрогобицького ВП, які прибули на виклик, неправдиві обставини, що мали місце за його участю.

Наголошує, що саме обвинувачений, який був ініціатором конфлікту витягнув ніж та завдав один цілеспрямований удар потерпілому, при цьому, матеріалами провадження не встановлено протизаконного насильства з боку потерпілого, яке за своїм характером створювало б у обвинуваченого право на необхідну оборону.

Просить оглянути письмові докази у справі, скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про підтримання апеляційної скарги сторони обвинувачення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_10 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, сторона обвинувачення не оспорює сам факт події злочину, а не згідна з перекваліфікацією судом дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані.

Так, згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім цього, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Ч.1 ст. 115 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Такі ж ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Однак, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до положень ч.3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

В свою чергу, сторона обвинувачення, покликаючись на показання свідків та трактуючи їх зміст вважає, що обстановка під час вчинення злочинних дій не викликала необхідності застосування ножа для припинення конфлікту, так як саме ОСОБА_7 був його ініціатором.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив такі твердження і зазначив, що не мав умислу на позбавлення життя потерпілого та послідовно заявляв, що діяв у стані необхідної оборони, оскільки захищався від агресивних дій в тому числі і ОСОБА_11 .

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції з огляду на суперечливість з іншими доказами, критично оцінив показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 спровокував конфлікт, та на переконання колегії суддів, підставно не взяв їх до уваги, оскільки такі не узгоджуються між собою і різняться в деталях, крім цього, стороною обвинувачення не доведено та матеріалами кримінального провадження не спростовано покликання про наявність мотиву у обвинуваченого на вчинення інкримінованого йому за ч.1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, а також твердження про неприязні відносинами між ОСОБА_11 і ОСОБА_7 .

Також, на думку колегії суддів, контекст фрази обвинуваченого ОСОБА_7 : «Не підходьте до мене, бо я вас поріжу», - свідчить про намагання останнього чинити опір агресивній із тенденцією до зростання жорстокості та фізичного насильства над ним поведінці нападників, що мало наслідком завдання обвинуваченим смертельного ножового удару потерпілому з метою оборони.

Об`єктивними, на переконання колегії суддів є покликання місцевого суду щодо спростування доводів сторони обвинувачення про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство з огляду на цілеспрямовано завданий удар у життєво важливий орган з ОСОБА_11 .

Так, згідно висновку судово-медичного експерта №256 від 11 вересня 2019 року, при проведенні слідчого експерименту від 24 червня 2019 року за участю ОСОБА_7 , останній відтворив механізм нанесення тілесного ушкодження внаслідок руху правою рукою, в якій був ніж. Відповідно до його показань, травмуюче знаряддя поступально рухалось знизу догори (при умові вертикального положення тіла потерпілого), що в цілому, відповідає ходу раневого каналу колото-різаного поранення черепа, виявленого при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 .

Разом з тим, при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , останнім не було показано механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому.

Таким чином, вищенаведене, абсолютно узгоджується із показаннями обвинуваченого щодо хаотичного розмахування ножем і свідчить про те, що тілесне ушкодження у потерпілого, яке відповідно до висновку №180 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_22 стало причиною його смерті, могло виникнути за механізмом, відтвореним ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту.

Крім цього, як вірно зазначено місцевим судом у оскаржуваному вироку, поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення злочину свідчить більше про перебування його в шоковому стані, аніж про намагання приховати сліди злочину, з чим погоджується і колегія суддів.

Виходячи з наведеного, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 зазнав суспільно небезпечного посягання, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю і, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з боку нападників, використав ніж, який тримав у руках, попередньо попереджаючи про те, що має при собі ніж і застосує його у випадку неприпинення нападу на нього.

Таким чином, за відсутності у обвинуваченого ОСОБА_7 спроможності відвернути загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку, застосування для захисту засобів, що не відповідають обстановці посягання, не спростовує перебування обвинуваченого у стані оборони, а відтак, дає підстави для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності саме за ст. 118 КК України, що належним чином мотивовано у вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міькрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4