Справа № 352/633/23
Провадження № 11-сс/4808/138/23
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року обрано запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 на строк 42 дні, тобто до 30 травня 2023, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави. Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлено обчислювати з 14 год. 45 хв. 19 квітня 2023. Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні підозрюваний та сторона захисту просили суд обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак судом їх доводи не були взяті до уваги. Вважає, що посилання сторони обвинувачення на можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, його можливості впливу на потерпілого і свідків є лише припущенням, без посилання на відповідні докази. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, наміру переховуватись від суду чи слідства та впливати на потерпілого, свідків чи експерта в останнього немає, а також немає наміру на вчинення нового кримінального правопорушення. Апелянт вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладення на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, надасть змогу забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді прийнята з порушенням КПК України та норм європейського права у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити запобіжний захід підозрюваному з тримання під вартою на домашній арешт;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, старшим слідчим СВ відділення поліції №1 (м.Тисмениця) ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 13.03.2023 щодо ОСОБА_8 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України.

30.03.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що 13.03.2023 о 09 год. 43 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в громадському місці, в стані алкогольного сп`яніння, поблизу багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно підбіг до припаркованого автомобіля марки "Dacia Sandero", 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та рукою розбив заднє вітрове скло, чим спричинив матеріальну шкоду власнику ОСОБА_11 . Протиправні хуліганські дії ОСОБА_8 спрямовані на спричинення шкоди майну в громадському місці, були виявлені власником автомобіля марки "Dacia Sandero", 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , який почувши звук розбитого скла, з метою припинення хуліганських дій, вийшов з салону свого автомобіля і висловив ОСОБА_8 словесну вимогу припинення грубого порушення громадського порядку. Однак, ОСОБА_8 , продовжуючи свої хуліганські дії, ігноруючи вимогу ОСОБА_11 на припинення хуліганських дій, використовуючи момент раптовості, свою можливу вікову та фізичну перевагу, наніс один удар лівою ногою в область лівої ноги потерпілого ОСОБА_11 , та один удар лівою рукою в область обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого останній, відчуваючи фізичну біль, відійшов до передньої частини автомобіля. Протиправні хуліганські дії ОСОБА_8 пов`язані із нанесенням тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 були помічені та припинені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Хуліганські дії ОСОБА_8 вперто не припинялись та тривали не менше 5 хвилин, грубо порушували громадський порядок та виявляли явну неповагу до суспільства, супроводжувалися особливою зухвалістю, насильством та заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 , після вчинення хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_11 та його автомобіля марки "Dacia Sandero", 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , будучи обуреним, що його хуліганські дії припинили, скориставшись тим, що потерпілий наляканий, відчуває фізичну біль, після нанесення йому тілесних ушкоджень, діючи умисно, повторно, маючи на меті незаконне привласнення транспортного засобу, використовуючи раптово виниклий умисел на заволодіння транспортним засобом та тим, що потерпілий відійшов до передньої частини, звільнивши йому таким чином доступ до салону автомобіля, без дозволу законного володільця, відчинив водійську дверку та сів на переднє водійське сидіння автомобіля марки "Dacia Sandero", 2010 р.в., н.з. НОМЕР_1 , таким чином незаконно проникнувши до нього. Перебуваючи в салоні автомобіля марки "Dacia Sandero", 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , без дозволу законного володільця ОСОБА_11 - ОСОБА_8 виявив ключ у замку запалювання, поворотом якого увімкнув запалювання, мав намір привести у роботу двигун автомобіля, однак свій умисел на заволодіння та розпорядження транспортним засобом не зміг довести до кінця, з обставин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та працівниками поліції, які прибули на місце події. Причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявами про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 13.10.2023; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколами допитів свідків, допитаних під час проведення досудового розслідування; речовими доказами, які долучено до матеріалів кримінального провадження та в подальшому оглянуто.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Під час розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею з`ясовано, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та усвідомлює неминучість покарання за вчинення даного злочину, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності підозрюваного, незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки під час досудового розслідування допитані потерпілий та свідки дали викривальні показання відносно ОСОБА_8 , також останньому відоме їх місце проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, вагомості наявних доказів, тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 ; достатності підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, це стосується, зокрема, ризику переховування від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки підозрюваний усвідомлює неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину; ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки йому відоме місце проживання останніх, свідки під час досудового розслідування дали викривальні показання; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки у провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з 24.12.2021 знаходиться на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 186 КК України (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України), недостатності застосування у даному випадку більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, - слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що остаточна кваліфікація дій та доведеність вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, підлягають з`ясуванню в процесі досудового розслідування та судового розгляду.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_8 , і яке є тяжким злочином з можливістю призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, обґрунтованість повідомленої підозри, яка підтверджена показаннями свідків, потерпілого, підозрюваного, те що ОСОБА_8 згідно ст. 89 КК України несудимий, має постійне місце проживання, не працює, джерело його доходу невідоме, розлучений, на утриманні немає нікого, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім цього, слідчий суддя при ухваленні рішення взяв до уваги також наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний усвідомлює неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину; ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки йому відоме місце проживання останніх, свідки під час досудового розслідування дали викривальні показання; вчинити інше кримінальне правопорушення, у провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з 24.12.2021 знаходиться на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 186 КК України

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дали достатні підстави вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені вище, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, зокрема передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі слідчого судді та підтверджуються матеріалами провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, про відсутність можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на те, що підозрюваному інкриміновано вчинення злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані захисником підозрюваного в апеляційних доводах, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тільки характеризують підозрюваного і не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкість злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Враховуючи сукупність досліджених судом обставин, стадію на якій знаходиться розгляд кримінального провадження, колегія суддів на даний час не вбачає підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5