КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/9630/22 Провадження № 11-кп/824/2974/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 рокускасувати та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою з можливістю внесення застави на більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, або нічного домашнього арешту.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 20 травня 2023 року включно, із визначенням розміру застави.

Таке рішення суду вмотивовано тим, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 307 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами.

За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 307 КК України, який він не вчиняв.

Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений до затримання був офіційно працевлаштований, раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та у нього в умовах позбавлення волі загострились хронічні захворювання, що може вплинути на життя обвинуваченого.

Крім того, захисник вважає, що стороною обвинувачення не було доведено існування жодного із вказаних нею ризиків, при цьому вказує на те, що суд обґрунтував необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 .

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 307 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що, як вважає захисник, свідчить про їх необґрунтованість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.

Щодо твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має соціальні зв`язки, до затримання був офіційно працевлаштований, то вони не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.

Доводи захисника про те, що суд обґрунтував необхідність продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою лише тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки поряд з тяжкістю кримінальних правопорушень, судом також враховані і інші обставини, зокрема обґрунтованість підозри та дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішувати питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 20 травня 2023 року включно, із визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4