Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/402/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження у м. Кропивницькому, матеріали продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0001243 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 3 ст. 146, п. п. 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2023, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, одруженого, із малолітньою дитиною на утриманні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаює за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме з 13.10 год 24.05.2023 до 13.10 год 22.07.2023 включно.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001243 від 24.06.2020 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченихвчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри останніх у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування інших запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2023 обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 13.10 год 22.07.2023 включно.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, санкція одного з яких передбачає довічне позбавлення волі, а також те, що місце фактичного проживання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 знаходиться неподалік місця вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вони можуть знаходячись на волі, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що при продовженні запобіжного заходу прокурор у своєму клопотанні і суд керувалися лише однією підставою - тяжкістю покарання, яке загрожує в разі визнання його винним. Однак, закон передбачає обставини, які повинен суд враховувати при обранні та продовженні такого суворого запобіжного заходу.

Наявність ризиків, як обов`язкова умова застосування запобіжного заходу, не обґрунтовані у клопотанні прокурора і базуються лише на його особистому внутрішньому переконанні та надуманих, без жодних належних доказів, посиланнях на те що він, розуміючи тяжкість злочину, може ухилятись від досудового розслідування та суду, впливати на свідків. Однак не зазначено, на підставі чого слідчий прийшов до такого висновку.

Крім того, вказує що він має постійне місце проживання та реєстрації, у зв`язку з чим до нього можливо застосувати такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт.

Також, зазначає, що розумні строки судового розгляду згідно ст. 318 КПК України вже давно вичерпані, а тому перебування його в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» на протязі 2-х років та 11-ти місяців є незаконним.

За таких обставин вважає, що висновки судді є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин про те, що заявлений ризик не зменшився, або зявилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, при зверненні до суду, прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 у своєму клопотанні, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини ( рішення ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «W проти Швейцарії») зазначив про те, що на даному етапі судового розгляду не зменшились і продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , якому у разі доведеності винуватості загрожує покарання, у тому числі у виді довічного позбавлення волі, перебуваючи на свободі з метою уникнення відповідальності може виїхати за межі Кіровоградської області та потрапити на непідконтрольні на даний час Україні території.

Крім того, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як місце фактичного проживання ОСОБА_6 , знаходиться неподалік місця вчинення кримінального правопорушення.

З метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання ОСОБА_6 за висновком прокурора, перебуваючи на свободі може впливати на свідків та потерпілого у справі, які ще не допитані у суді, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наведені обставини, на думку прокурора свідчать про неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

За змістом оскаржуваного рішення, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив, з того, що він обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за вчинення одного з яких передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області; знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою зміни та надання ними показань на його користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також суд вказав, що враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які підлягають доказуванню, а також наявність у нього постійного місця проживання, які існували на час подій, що недостатньо для попередження вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Так, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, апеляційний суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Колегія суддів також, зазначає, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві при обтяжуючих обставинах, йому загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, що свідчить про наявність реальних ознак суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі захисту прав потерпілого (ст. 2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо незаконності подальшого тримання під вартою, спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження, а наявність ризиків, які зазначені прокурором у клопотанні та оскаржуваному рішенні суду першої інстанції ( п.1, 2, 3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) очевидна.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою - не безпідставно, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2023 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001243 за ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 60 днів, а саме з 13.10 год 24.05.2023 до 13.10 год 22.07.2023 включно - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2