В И Р О К

іменем України

03 травня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/421/23

Провадження №1-кп/152/57/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 23.03.2023 року, за обвинувальним актом від 28.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , особа якого встановлена згідно з паспортом громадянина України НОМЕР_1 , що виданий 10.07.2002 року Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садківці Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, є особою з третьою групою інвалідності, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні прокурора

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

іншого учасника

кримінального провадження:

представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 23.03.2023 року приблизно о 11 годині 30 хвилин, в умовах воєнного стану, перебуваючи у автомобілі марки «ВАЗ 2107» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 і який був припаркований на території колишнього Джуринського шахтоуправління, що знаходиться в АДРЕСА_2 , виявивши барсетку сірого кольору, в якій знаходилися грошові кошти ОСОБА_6 , вирішив викрасти вказані грошові кошти. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, відкривши барсетку шляхом вільного доступу та виявивши у ній 100 доларів США, викрав вказані грошові кошти, помістив до задньої кишені штанів та вийшов з автомобіля, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим ОСОБА_7 на місці.

При цьому, згідно з курсом НБУ, станом на 23.03.2023 року 100 (сто) доларів США в еквіваленті становить 3775 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 28.03.2023 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.40).

Потерпілий ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.26).

При цьому, потерпілий ОСОБА_6 05.04.2023 року подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомив суд, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, просить останнього суворо не карати, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорює, зміст їх розуміє, тому просить не досліджувати докази щодо цих обставин, його позиція є добровільною, у зв`язку із чим вважає можливим здійснення судового розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому йому відомі наслідки апеляційного оскарження вироку суду при розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.27).

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілого ОСОБА_6 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілим заяву, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Крім того, суд враховує, що потерпілий подав заяву, у якій зазначив про те, що не оспорює фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який передбачено ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 28.03.2023 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , висловлену у заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, способу вчинення кримінального правопорушення, добровільно видав викрадені грошові кошти, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що знайомий з потерпілим ОСОБА_6 впродовж трьох років, часто допомагає останньому у різних господарських роботах. 23.03.2023 року ОСОБА_6 попросив допомогти йому у завантаженні зерна на автомобілі, на що він погодився і допоміг. Після завантаження автомобілів зерном він разом з ОСОБА_6 на автомобілі останнього поїхали на територію колишнього Джуринського шахтоуправління, де останній вийшов з автомобіля та пішов у приміщення, а він залишався у автомобілі, де побачив між сидіннями барсетку потерпілого. Перебуваючи в автомобілі, він вирішив викрасти грошові кошти з барсетки ОСОБА_6 , тому, пересвідчившись, що останній не звертає на нього уваги, а сторонні особи відсутні, він відкрив барсетку, в якій виявив грошові кошти в доларах США, та викрав одну купюру номіналом 100 доларів США, поклав її до задньої кишені джинсових штанів, вийшов з автомобіля та вирішив покинути територію шахтоуправління, але потерпілий, щось запідозривши, окликнув його, тому він зупинився та присів на лавку неподалік від автомобіля. ОСОБА_6 повернувся до автомобіля, перерахував грошові кошти, що залишилися в барсетці, виявив, що не вистачає 100 доларів і запитав, чи це не він їх викрав. Він заперечив факт крадіжки. Після цього ОСОБА_6 викликав поліцію. При приїзді поліції від добровільно повідомив про крадіжку та видав викрадені грошові кошти в сумі 100 доларів США.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати та не позбавляти волі.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану, а саме: 23.03.2023 року приблизно о 11 годині 30 хвилин, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , перебуваючи у автомобілі марки «ВАЗ 2107» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 і який був припаркований на території колишнього Джуринського шахтоуправління, що знаходиться в АДРЕСА_2 , виявивши барсетку сірого кольору, в якій знаходилися грошові кошти ОСОБА_6 , вирішив викрасти вказані грошові кошти. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, відкривши барсетку шляхом вільного доступу та виявивши у ній 100 доларів США, викрав вказані грошові кошти, помістив до задньої кишені штанів та вийшов з автомобіля, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим ОСОБА_7 на місці.

При цьому, згідно з курсом НБУ, станом на 23.03.2023 року 100 (сто) доларів США в еквіваленті становить 3775 грн.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, як закінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із аналізу норм кримінального законодавства.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч.2 ст.15 КК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

З висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 08.06.2021 року у справі №754/6156/19 вбачається, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна), відповідальність за яку передбачена статтею 185 КК, вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним… Зі змісту правової норми статті 15 КК вбачається, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити кримінальне правопорушення, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Із фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті, які не оспорюються обвинуваченим та потерпілим, вбачається, що ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_6 та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи у автомобілі, яким користується потерпілий, виявивши барсетку останнього з грошовими коштами, вирішив викрасти з неї 100 доларів США, які вийняв з барсетки, після чого заховав у задню кишеню штанів і, тримаючи грошові кошти при собі, вийшов з автомобіля та прямував у своєму напрямку. Разом з тим, обвинувачений був викритий та зупинений потерпілим ОСОБА_6 за межами автомобіля, вчинивши, таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_3 .

Нормативне визначення закінченого і незакінченого кримінального правопорушення в поєднанні з фактичними обставинами кримінального провадження дає підстави дійти висновку, що дії особи, яка перебувала в автомобілі і заволоділа грошовими коштами потерпілого, що знаходилися в барсетці, доступ до якої був вільний, після крадіжки грошей заховала їх та маючи при собі, вийшла з автомобіля і прямувала у потрібному їй напрямку і відразу після цього була викрита та зупинена потерпілим, не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватися як закінчений замах на крадіжку і кваліфікуватися за ч.2 ст.15 та ч.4 ст.185 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 не мав реальної можливості розпорядитися викраденими грошима на свій розсуд.

Отже, характер, послідовність дій та поведінка обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення збігаються з ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, і свідчать про те, що він діяв з прямим умислом на вчинення крадіжки та вчинив для цього всі необхідні дії, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий і зупинений потерпілим за межами автомобіля, з якого вчинив крадіжку.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного ОСОБА_6 майна в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України в подальшому, востаннє Указом Президента від 06.02.2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 07.02.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 20.05.2023 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

ОСОБА_3 вчинив крадіжку належних потерпілому ОСОБА_6 грошових коштів в березні 2023 року, тобто в умовах воєнного стану.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, як закінчених замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на крадіжку, вчинену в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілого, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягається вперше (а.с.48).

За місцем проживання в с. Джурин Жмеринського району Джуринською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали чи скарги щодо поведінки, відповідно до характеристики від 24.03.2023 року за №404, проживає один у с. Джурин без реєстрації місця проживання, згідно з довідкою Джуринської сільської ради про склад сім`ї обвинуваченого від 24.03.2023 року за №403 (а.с.49, 50).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської МЛ, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 24.03.2023 року за №01-04/451 (а.с.51).

З досудової доповіді від 25.04.2023 року, що подана до суду 26.04.2023 року та складена начальником Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судимий, але неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у 2023 році, зокрема, за ст.ст.176, 177, 178 КУпАП; за місцем проживання охарактеризований як особа, щодо поведінки якої скарги у Джуринську сільську раду не надходили, проживає у с. Джурин без реєстрації місця проживання; офіційно не працевлаштований, але отримує дохід від пенсії по інвалідності 3 групи; не одружений, проживає у власному будинку одиноко; підтримує добрі стосунки з ріднею та повнолітніми дітьми. ОСОБА_3 вживає алкогольні напої, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. В ході проведення бесіди з обвинуваченим для складання досудової доповіді останній не висловив чітких планів на майбутнє, повідомив, що щиро розкаюється у тому, що вчинив кримінальне правопорушення (а.с.31-32).

Укладач досудової доповіді ОСОБА_9 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, як і ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній (а.с.31-32).

Крім того, до досудової доповіді додано Витяг з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 18.04.2023 року, з якого вбачається, що рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку ОСОБА_3 оцінюється органом пробації як середній (6 балів) (а.с.33).

З «Висновку органу пробації про можливість виправлення» ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, з огляду на середню ймовірність повторного кримінального правопорушення, зокрема, призначення покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Головуючим суддею у судовому засіданні 03.05.2023 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_5 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначила, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства та окремих осіб.

Отже, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку, в силу вимог ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, тобто суд вважає висновок органу пробації обґрунтованим.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин та ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думки потерпілого, який в заяві до суду зазначив, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просить суворо не карати останнього, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_4 в судових дебатах про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, а також покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, речовий доказ купюру у 100 (сто) доларів США з номером FL 73905949 С, яку визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 23.03.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.45), після чого 27.03.2023 року передано на зберігання до вирішення кримінальної справи під розписку потерпілому (а.с.46), слід повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: купюру номіналом 100 (сто) доларів США №FL 73905949 С повернути потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1