Справа № 755/827/23
Провадження №1-кп/761/2667/2023
В И Р О К

іменем України

23 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва матеріали кримінального провадження №0000641 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва. громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, обіймаючи посаду старшого стрільця 1 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 22.08.2022 не пізніше 09 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, самовільно залишив місце служби а саме: розташування 1 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , що знаходилось за адресою: АДРЕСА_2 та до 18.11.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.Після чого, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8 та заявив про себе.

Вищевказаними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю та повідомив всі обставини скоєного.

Так, ОСОБА_4 пояснив, обіймав посаду старшого стрільця 1 відділення спеціального призначення 2 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 . Так, 28.08.2022 року ОСОБА_4 дізнавшись про погіршенням стану здоров`я своїх батьків покинув військову частину та був відсутній там близько трьох місяців. Протягом часу відсутності на службі у вказаний період він проводив час на власний розсуд. Зазначив, що він самостійно добровільно вирішив повернутись до своєї військової частини, про що повідомив ДБР, оскільки бажає продовжити службу та брати участь у захисті Батьківщини, а також запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Так, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 показання, якого відповідають які відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, яке слід кваліфікувати, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину який відносяться до категорії тяжкого злочину, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Зокрема, судом враховано, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не перебуває під наглядом лікаря-нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання та проходження служби, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, являється ветераном АТО, має поранення пов`язане з проходженням військової служби.

Також, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його віку та стану здоров`я, суд вважає необхідним і достатнім покаранням для його виправлення й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією кримінального закону, за яким визнає його винним.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинених нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_4 , раніше не судимий, військовослужбовець, являється ветераном АТО, має поранення пов`язане з проходженням військової служби активно сприяв розкриттю злочину, бажає продовжувати службу, тобто ставлення винного до вчиненого, і конкретні обставини справи, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України застосувати ст.69 КК України.

Суд з підстав, зазначених раніше, вважає можливим застосування у відношенні являється ветераном АТО ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, та на підставі ч. 2 ст.60 КК України призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту на гаупвахті.

При цьому суд зазначає наступне.

27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 (далі -в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015).

Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною другою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Стаття 69 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

У новій редакції статті 69 КК України заборонено застосовувати її до кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, суд застосовує статтю 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 60,69 КК України, ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.2 ст.60,ч.1 ст 69 КК України у виді арешту на гаупвахті строком на 4 (чотири) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1