УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №947/25264/23, -

В С Т А Н О В И В:

05.09.2023 р. до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №947/25264/23.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з майна, яке було вилучено 17.08.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 365 доларів США, 2 470 євро та 184 000 гривень.

Клопотання заявника мотивовано наступним, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0001039 від 03.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. ОСОБА_4 про підозру не повідомлено, вилучені грошові кошти належать їй та були збереження, заявник вважає, що на даний час відпала необхідність в накладені арешту на майно, а тому просив його скасувати.

Слідчий до суду не з`явився направив заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволені клопотання просив відмовити.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №947/25264/23 було накладено арешт на майно, яке було вилучено 17.08.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 365 доларів США, 2 470 євро та 184 000 гривень.

Накладаючи арешт майно, слідчий суддя виходив з того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України, а також те, що вилучені речі, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, вважаю необхідним клопотання слідчого задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час власнику вилученого майна про підозру не повідомлено, слідчим не доведено зв`язок між грошовими коштами ОСОБА_4 та кримінальним правопорушенням, водночас продовження дії арешту на майно позбавляє можливості здійснювати свої права на розпорядження своїм майном.

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність потреби для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому на даний момент відпала необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 167, 170 - 174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №947/25264/23 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року у справі №947/25264/23, з майна, яке було вилучено 17.08.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 365 доларів США, 2 470 євро та 184 000 гривень.

Зазначене майно повернути особі у якої воно було вилучене або його представнику.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчими, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0001039.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1