02.06.2023 Справа № 756/5839/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5839/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000599 від 18.02.2023, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , такого, що має вищу освіту, одруженого, військовослужбовця, маючого посвідчення учасника бойових дій від 18.09.2019 серії НОМЕР_1 , раніше судимого:

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.01.2019 за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік (справа №759/58/19);

- вироком Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 24.01.2019 більш суворим за цим вироком остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки (справа №295/9853/18);

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.11.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 07.02.2019 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць (справа №759/14362/20). 31.03.2022 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 28 днів;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26.04.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці (справа №756/5137/23),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено: 1) з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022; 2) з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022; 3) з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022; 4) з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022; 5) з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022.

Водночас, судом встановлено, що 15.02.2023 о 06:00 ОСОБА_4 , перебуваючи в розташуванні 50-ої запасної роти військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , побачив на корпусі ліжка прикріплений за допомогою магнітного тримача мобільний телефон марки «REDMІ NOTE 8T» (ІМЕІ /1/ НОМЕР_3 , ІМЕІ /2/ НОМЕР_4 ), що належить сержанту військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 .

У зв`язку з тим, що ліжка ОСОБА_6 та ОСОБА_4 знаходилися в розташуванні поруч та останній раніше бачив і запам`ятав пароль захисту входу до вищевказаного мобільного телефону, коли ним користувався ОСОБА_6 , а також пароль входу до мобільного додатку «ПРИВАТ 24», в той момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно в умовах воєнного стану, а саме вищевказаного мобільного телефону та грошових коштів, які знаходились на банківській карті ОСОБА_6 .

Надалі, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_4 умисно з метою власного збагачення таємно повторно в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, від`єднав від ліжка мобільний телефон марки «REDMІ NOTE 8T», вартістю 5 800 грн, що належить ОСОБА_6 , після чого залишив розташування частини. ОСОБА_4 , знаючи паролі захисту до викраденого мобільного телефону, здійснив доступ до мобільного банкінгу «ПРИВАТ 24» та незаконно переказав грошові кошти у сумі 20 000 грн, з яких: - 2 000 грн - на свою власну банківську карту АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та 18 000 грн - на банківську карту АТ «УНІВЕСАЛ БАНК», що належить ОСОБА_7 , який в подальшому зняв вказану суму грошових коштів зі своєї банківської карти «MONOBANK» та передав їх ОСОБА_4 .

Викраденим телефоном та грошовими коштами ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився, жодних заяв та/або клопотань на адресу суду не надходило, з огляду на це суд, заслухавши позиції сторін кримінального провадження, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, попросив вибачення за вчинене, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 15.02.2023 зранку він, знаходячись у розташуванні 50-ої запасної роти військової частини, з ліжка солдата ОСОБА_6 , яке знаходилось поруч, взяв належний останньому мобільний телефон. Так як він раніше бачив та запам`ятав паролі входу до телефону ОСОБА_6 , а також до застосунку «ПРИВАТ 24», встановленого в ньому, він вирішив украсти телефон та за допомогою нього перевести гроші з рахунку ОСОБА_6 , частину перевести на свій рахунок, а частину - на рахунок знайомого ОСОБА_7 , що й зробив. При цьому, ОСОБА_4 пояснив, що гроші йому були необхідні на придбання наркотиків, оскільки він на той час вживав наркотики. Так, він ( ОСОБА_4 ), взявши мобільний телефон ОСОБА_6 , за допомогою застосунку «ПРИВАТ24», вставленого в телефоні, здійснив переказ грошей, належних ОСОБА_6 , на свій банківський рахунок у сумі 2 000 грн і 18 000 грн переказав на рахунок свого знайомого ( ОСОБА_7 ), який потім зняв вказану суму і передав йому ( ОСОБА_4 ). Викраденим телефоном та грошима ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Крім того, звернув увагу, що планує відшкодувати шкоду завдану потерпілому та, висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення злочину, просив суд урахувати склад його сім`ї, суворо не карати й за можливості призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та/або призначити покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали відповідно до встановленого порядку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, є військовослужбовцем за мобілізацією, за місцем несення служби характеризується виключно негативно, одружений, на утриманні має дружину, двох малолітніх дітей дружини від першого шлюбу та матір пенсійного віку, а також зважив і на те, що обвинувачений хворіє на ВІЛ-інфекцію, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його вини у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

З огляду на матеріали кримінального провадження, враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, а також мотиви, характер, спосіб вчинення ОСОБА_4 злочину, який відноситься до категорії тяжких, в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого й відомостями про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, про його поведінку до вчинення злочину і про соціальні зв`язки та спосіб його життя, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з реальним його відбуванням та не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як і не вбачає таких для призначення покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та/або заміни покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців з огляду на вимоги ст. 62 КК України.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент ухвалення вироку у цій справі ОСОБА_4 є судимим за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26.04.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці (справа №756/5137/23).

Тобто в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, до постановлення вищевказаного попереднього вироку щодо нього, а тому остаточне покарання ОСОБА_4 за цим вироком слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу шляхом часткового складання покарань за цим вироком і попереднім вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26.04.2023, при цьому відсутні правові підстави для зарахування покарання за попереднім вироком від 26.04.2023, оскільки обвинувачений не відбував покарання у виді арешту за вказаним вироком.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Приймаючи рішення щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд враховує, що на стадії досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 26.04.2023 (справа №756/5322/23), строк тримання під вартою постановлено обчислювати з 26.04.2023. Крім того, за результатами підготовчого судового засідання ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31.05.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) строком на 60 днів, тобто до 29.07.2023 включно.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, з огляду на положення статей 177, 178 КПК України, дані про його особу, суд вважає правильним запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) до набрання вироком законної сили - залишити без зміни.

Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.

Залік досудового тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись статтями 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за цим вироком і попереднім вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26.04.2023 ОСОБА_4 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення в період із 26.04.2023 (момент фактичного затримання на підставі ухвали слідчого судді від 26.04.2023 (справа №756/5322/23) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази:

- СD-R диск марки «HP» з написом «ВХ 1506370-ВБ від 08.03.2023», - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- DVD-R диск марки «AXENT» з написом «справа № 756/635/23 № 4101», - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- СD-R диск марки «HP» з відеозаписом від 15.02.2023 (зняття коштів ОСОБА_7 з банкомату АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» в приміщенні магазину «СІЛЬПО» по вул. Булгакова, 11а у місті Києві), - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1