Справа №463/5584/23
Провадження №1-кс/463/5021/23
У Х В А Л А

про накладення арешту

18 липня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання Генерального прокурора ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000676 від 21.04.2023 за підозрою народного депутата України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в :

Генеральний прокурор ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000676 від 21.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Клопотання мотивує тим, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000676 від 21.04.2023 за підозрою народного депутата України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щоОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний народним депутатом України до Верховної Ради України ІХ скликання на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі та набув повноважень народного депутата України 29 серпня 2019 року, тобто у день складання присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України.

Крім того, ОСОБА_5 являється адвокатом, згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Київською міською КДКА від 16.09.1999 № 1377, діяльність якого призупинена.

Так, у червні-липні 2021 року, точний час та дата не встановлені, потерпілий ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом - потерпілий), який є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, познайомився через свого брата ОСОБА_8 із ОСОБА_5 , після чого у них виникли товариські відносини.

У ході підтримання товариських відносин між ОСОБА_5 та потерпілим, 14.05.2023, у період часу з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, відбулася зустріч між ними у ресторані «Idillio», що знаходиться за адресою: м. Київ, Дніпровський узвіз, 1, у ході якої відбулася розмова про отримання потерпілим статусу біженця на території України.

Будучи народним депутатом України, представником Українського народу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном грошовими коштами потерпілого у особливо великих розмірах.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння зазначеним вище майном, ОСОБА_5 , з`ясувавши у потерпілого деталі справи, не маючи на те законних повноважень, та пообіцяв потерпілому допомогти у отриманні ним статусу біженця на території України.

З цією метою, у ході подальших телефонних усних та письмових розмов, а також особистих зустрічей, які відбулися 15.05.2023, 19.05.2023, 29.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , потерпілий повідомив ОСОБА_5 про факт відмови органами Державної міграційної служби України (далі за текстом - ДМС) у видачі потерпілому статусу біженця на території України.

При цьому, ОСОБА_5 , виходячи за межі повноважень, наданих йому як народному депутату України, Конституцією та законами України, усвідомлюючи неможливість надання допомоги потерпілому у вирішенні його питання щодо отримання статусу біженця на території України в законний спосіб, достовірно знаючи про необізнаність потерпілого з вимогами чинного законодавства, користуючись як народний депутат України авторитетом у потерпілого, свідомо вчинив дії, спрямовані на введення його в оману, надав гарантії потерпілому у позитивному вирішенні питання щодо отримання ним вказаного статусу у незаконний спосіб.

У ході зазначених розмов та зустрічей ОСОБА_5 , усвідомлюючи неправомірність своїх дій, запропонував потерпілому надати усі наявні у нього документи, необхідні для подальшого подання до ДМС та подальшої організації процедури отримання статусу біженця потерпілим.

01.06.2023 близько 16 год. 40 хв., відбулася чергова зустріч між потерпілим та ОСОБА_5 у ресторані «SHO», за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 18, під час якої ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, запропонував потерпілому декілька варіантів вирішення в незаконний спосіб питання щодо отримання потерпілим статусу біженця в Україні, а саме сприяння ОСОБА_5 у скасуванні рішення ДМС у судовому порядку про відмову у отриманні ним статусу біженця на території України, тим самим зобов`язати органи ДМС у видачі статусу біженця потерпілому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном грошовими коштами потерпілого у особливо великих розмірах, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись тим, що потерпілий не є громадянином України та не обізнаний з вимогами чинного законодавства України, в незаконний спосіб висловив пропозицію потерпілому надати йому грошові кошти у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США.

У ході подальших розмов між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , останній погодився на запропонований незаконний спосіб отримання ним статусу біженця на території України.

17.06.2023 о 23 годині 17 хвилин під час чергової зустрічі, яка відбулася між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном грошовими коштами потерпілого у особливо великих розмірах, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману, користуючись тим, що потерпілий не є громадянином України та не обізнаний з вимогами чинного законодавства України, в незаконний спосіб отримав від потерпілого ОСОБА_10 частину обумовленої суми грошових коштів у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 17.06.2023 становить 732 000 (сімсот тридцять дві тисячі) гривень за вирішення питання щодо отримання потерпілим статусу біженця на території України у судовому порядку.

26.06.2023, під час зустрічі ОСОБА_5 із потерпілим ОСОБА_9 , яка відбулася близько 14 год. 12 хв. за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 23, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном грошовими коштами потерпілого, шляхом обману, користуючись необізнаністю останнього у чинному законодавстві України, надаючи більшої вагомості своїм незаконним діям щодо потерпілого, повідомив останньому, що у вказаному судовому процесі має приймати участь прокурор, який також може подати апеляцію на відповідне судове рішення з цього приводу.

Разом з тим, вимогами чинного законодавства України не передбачено участь прокурора у вказаній категорії справ, про що ОСОБА_5 достовірно відомо.

В подальшому 29.06.2023 о 23 годині 49 хвилині під час чергової зустрічі, яка відбулася між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном грошовими коштами потерпілого у особливо великих розмірах, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману, користуючись тим, що потерпілий не є громадянином України та не обізнаний з вимогами чинного законодавства України, в незаконний спосіб отримав від потерпілого ОСОБА_10 іншу частину обумовленої суми грошових коштів у сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення злочину становить 1 098 000 (один мільйон дев`яносто вісім тисяч) гривень, за вирішення питання щодо отримання потерпілим статусу біженця на території України у судовому порядку.

Пропонуючи такий алгоритм отримання у судовому порядку статусу біженця потерпілому, ОСОБА_5 свідомо вчинив усі дії, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, спрямованого на обман потерпілого з метою заволодіння чужим майном грошовими коштами останнього у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 1 830 000 (один мільйон вісімсот тридцять тисяч) гривень, та є особливо великим розміром.

У ході здійснення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, забезпечення цілісності та належності майна підозрюваного до вирішення питання про його конфіскацію, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, яке на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_5 . Без накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного його може бути відчужено, що у разі винесення обвинувального вироку може унеможливити його виконання в частині конфіскації майна.

Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні подане клопотання підтримав просив таке задовольнити.

Адвокат ОСОБА_12 попередно на адресу суду скерував клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі та з метою підготовки до такої.

Підозрюваний у судове засідання не зв`явився, судом докладалися зусилля що до його повідомлення належним.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливим розглянути клопотання за відсутності учасників процесу у відповідності до вимог ч.1 ст.172 КПК України.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього суд погоджується з тим, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Суд також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Слідчий суддя дослідив та оцінив наступні матеріали клопотання.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.04.2023, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000676, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

До Офісу Генерального прокурора 10.07.2023 надійшла інформація з Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України за № 5/6/1/4-13825 щодо набуття підозрюваним ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, а саме:

-06.07.2023 підозрюваний ОСОБА_5 набув право власності на машиномісце/паркомісце № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв.м., на 2-му рівні підземної автостоянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-06.07.2023 підозрюваний ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :05:032:0061, загальною площею 0,1227 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Дана інформація підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 338609327 від 10.07.2023.

Враховуючи вищевикладене, в ході досудового розслідування виявлені обставини, які свідчать, що необхідне накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, та є підстави вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно із ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Покарання у виді конфіскації майна належить до майнових покарань, тобто обмеженню підлягають виключно майнові права засуджених.

Так, конфіскація може бути звернена на все майно, що перебуває у власності засудженого, або на значну його частину. Виняток складає лише майно, що входить до переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Чинне законодавство не передбачає заміну покарання у виді конфіскації майна іншим покаранням внаслідок неможливості його виконання.

Ефективність виконання покарання у виді конфіскації майна залежить від того, наскільки своєчасно і повно вжито заходів для забезпечення виконання вироку. Так, в справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий, прокурор зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що нерухоме майно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту на вказане у клопотання нерухоме майно, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України є те, що на даний час існують достатні підстави вважати, що суд, у випадку передбаченим Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що є підстави у накладені арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливої конфіскації такого майна, а тому клопотання слідзадовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно підозрюваного народного депутата України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме на:

1)машиномісце/паркомісце № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв.м., на 2-му рівні підземної автостоянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

2)земельну ділянку із кадастровим номером: :05:032:0061, загальною площею 0,1227 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.07.2023.

Виконання ухвали покласти на прокурора.

Повідомити Голову Верховної Ради України про накладення арешту на майно.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1