ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/38/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/185/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1,2 ст.125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу захисна обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , одруженого, з вищою освітою, працюючого директором виробничого підрозділу ТОВ Волочиськ-Агро

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди та 17350 (сімнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. понесених витрат на правову допомогу.

Згідно вироку суду, 01 липня 2020 року близько 14 год. 05 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на межі свого та ОСОБА_9 домогосподарств, що в АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 , що виник на ґрунті неприязних відносин, зловив своєю лівою рукою за праве плече ОСОБА_9 , штовхну її та вдарив кулаком своєї правої руки в голову, внаслідок чого остання з висоти власного росту впала, вдарившись при цьому тім`яною ділянкою голови до землі.

У результаті цих умисних кримінально-протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови - забиття м`яких тканин тім`яної ділянки волосистої частини у вигляді підшкірної гематоми та набряку, які відносять до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також, у ОСОБА_9 виявлено забиття обох плечей у вигляді підшкірних гематом і набряку м`яких тканин, які належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Обґрунтовуючи свої доводи, стверджує, що під час судового розгляду стороною обвинувачення,у тому числі потерпілою, не надано безсумнівних, беззаперечних, належних і допустимих доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 діяння, у якому він обвинувачується.

Зазначає, що в порушення вимог ч.5 ст.301 КПК України його підзахисному не було ні вручено, ні надіслано копій матеріалів дізнання, в тому числі і тих, на які посилається суд першої інстанції у вироку, а саме: заяви ОСОБА_9 від 01.07.2020 р.; висновку судово-медичної експертизи № 729; диску з відеозаписом, на якому зафіксовано бійку між ОСОБА_9 та чоловіком, обличчя якого на відеозаписі не видно; постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 15.07.2020 р.; протоколу огляду речей та документів від 28.12.2020 р.; протоколи проведення слідчих експериментів від 12.01.2021 р. з додатками.

На переконання апелянта, вказані докази є недопустимими, а тому не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Що стосується висновку судово-медичної експертизи № 729, то цей висновок свідчить лише про наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за даними медичних документів за період лікування з 01.07.2020 р. по 09.07.2020 р. в умовах стаціонару КНП Підволочиська центральна районна лікарня і не може бути доказом винуватості ОСОБА_7 в заподіянні цих ушкоджень.

Просить скасувати вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України; потерпілу ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_10 та прокурора, які вирок суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни та відмовити у задоволені апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, частково провівши судове слідство, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як встановлено перевіркою матеріалів справи, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними і могли б потягнути за собою скасування судового рішення, у справі не допущено.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені у судовому засіданні, належно оцінені судом і детально викладені в вироку.

Так, висновок про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 ґрунтується на послідовних, незмінних протягом усього часу досудового та судового слідства, узгоджених між собою в деталях показаннях потерпілої, з яких слідує, що уже тривалий час між нею та обвинуваченим існують неприязні стосунки, а 01 липня 2020 року близько 14 години, за місцем знаходження їх суміжних домогосподарств, між нею та обвинуваченим ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу початого ним будівництва паркану між господарствами. Під час конфлікту вона просила припинити будівництво і дотримуватись меж господарства, а ОСОБА_7 висловлював погрози в її сторону, а також щодо її матері та дітей. Надалі, обвинувачений висловлюючись до неї нецензурними словами схопив її за руку і наніс удар кулаком правої руки у голову, від чого вона впала на землю.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 підтвердила свідчення потерпілої та показала, що влітку в денну пору добу вона знаходилась біля своєї мами ОСОБА_9 і бачила як вона розмовляла з ОСОБА_7 і як під час цього останній схопив її маму за праве плече, розвернув та вдарив її у ліву сторону. Вказані події вона записувала за допомогою телефона на відео.

Показання потерпілої та свідка щодо обставин за яких ОСОБА_7 були заподіяні ОСОБА_9 тілесні ушкодження, об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Зокрема, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 12 січня 2021 р. потерпіла ОСОБА_9 детально розповіла та одночасно відтворила за допомогою статиста обставини, за яких обвинувачений заподіяв їй тілесне ушкодження ( т.1 а. п.164-166)

Свідок ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту 12 січня 2021 року, в присутності понятих, свого представника та представника служби у справах дітей місцевого органу самоврядування також розповіла обставини конфлікту між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , які повністю співпадають з її свідченнями у судовому засіданні, та за участі статиста деталізувала дії обвинуваченого, якими потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження. (т.1 а. п.167-169)

Показання потерпілої щодо обставин та механізму спричинених їй тілесних ушкоджень узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 729, проведеної в період з 14.08.2020 р. по 25.09.2020 р., відповідно до якої, в період з 01 по 09.07.2020 року ОСОБА_9 проходила лікування в умовах стаціонару КНП Підволочиська центральна районна лікарня, де у неї було діагностовано закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови відмічено забиття м`яких тканин тім`яної ділянки волосистої частини у вигляді підшкірної гематоми та набряку, а також відмічені ознаки забиття обох плечей у вигляді підшкірних гематом і набряку м`яких тканин, характер і морфологічні властивості яких свідчать про те, що вони могли утворились від дії тупих предметів, незадовго до звернення ОСОБА_9 , за медичною допомогою, не виключно в термін 01.07.2020 року. (т.1 а. п.156-159)

Фактично, ті ж обставини потерпіла повідомила в заяві, з якою вона звернулася 01 липня 2020 року до Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо прийняття заходів впливу до ОСОБА_7 , що свідчить про їх послідовність та правдивість. (т.1 а. п.163)

Вказані докази узгоджуються також дослідженим місцевим судом відеозаписом, на якому зафіксовано бійку між ОСОБА_9 та чоловіком, обличчя якого не видно. І хоча відеозаписом не зафіксовано обличчя чоловіка, однак сумнівів щодо його ідентифікації як ОСОБА_7 у колегії судів не має, оскільки свідок ОСОБА_11 підтвердила, що цей відеозапис зроблено нею на мобільний телефон, коли ОСОБА_7 під час конфлікту вдарив її маму ОСОБА_9 .

Наведені вище докази, як і інші матеріали кримінального провадження (показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_7 та інші), були ретельно досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Що стосується доводів апелянта про недопустимість досліджених місцевих судом доказів з тих мотивів, що обвинуваченому ОСОБА_7 в порушення вимог ч.5 ст.301 КПК України не були вручені чи надіслані копії матеріалів дізнання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, судом апеляційної інстанції під час проведення судового слідства в порядку ст.404 КПК України встановлено, що в матеріалах провадження наявна розписка, за змістом якої ОСОБА_7 підтвердив факт отримання ним обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.07.2020 року та реєстр матеріалів досудового розслідування. (т.1 а. п.7)

У реєстрі матеріалів досудового розслідування, отримання якого ОСОБА_7 не заперечує, у розділі Проведені в ході дізнання процесуальні дії, зазначено про надання матеріалів дізнання підозрюваному 13.01.2021 року. (т.1 а. п.5-6)

Будь-які заперечення чи застереження щодо проведеної слідчої дії ОСОБА_7 , при отриманні вказаних вище процесуальних документів, не зазначено.

Окрім того, факт вручення підозрюваному ОСОБА_7 копій матеріалів дізнання стверджується протоколом від 13.01.2021 року, засвідченого підписом ОСОБА_7 та власноручним записом ознайомлений з матеріалами дізнання, який досліджено апеляційним судом за клопотанням прокурора.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 лише ознайомився з матеріалами дізнання, а не отримав їх, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вищевказаний процесуальний документ складений і засвідчений підписом ОСОБА_7 саме про вручення підозрюваному матеріалів дізнання.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів факт недотримання стороною обвинувачення положень ч.5 ст.301 КПК України щодо надання особі, яка вчинила кримінальний проступок копій матеріалів дізнання.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про недопустимість доказів, перелік яких наведено в апеляційній скарзі, є непереконливі.

Аналізуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, в колегії суддів немає.

Суд першої інстанції належним чином дослідив всі докази по справі, дав їм правильну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_15 ознак кримінального правотворення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено будь-яких обставин, які не були предметом перевірки суду першої інстанції і вплинули б на висновок суду та тягнули за собою скасування вироку, про що ставить питання обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник адвокат ОСОБА_16 , а тому підстав для для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді