Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/435/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 263 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000031 за апеляційною скаргою заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, непрацюючого, з вищою освітою, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

виправданого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі заступник начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах строком на 2 роки.

На підставі ч.3 ст.404 КПК України, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме письмові матеріали кримінального провадження та допитати свідків.

Зазначає, що судові виклики судом за власною ініціативи здійснювались у тому числі свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 саме шляхом направлення на адресу начальника Управління патрульної поліції в Кіровоградській області одного листа-повідомлення про усіх свідків (т.№ 5, а.п.120, 130, 135, 159, 166, 194, 199, 219, Т. №6 а.п.9), без зазначення відомостей, передбачених п.п.3, 8, 9 ст. 137 КПК України.

При цьому 20.10.2022, 05.12.2022, 30.03.2023 та 03.04.2023 судом одержано листи Управління патрульної поліції в Кіровоградській області від 10.10.2022, від 10.11.2022, від 05.12.2022, від 24.03.2023 та від 29.03.2022 (т. № 5 а.п. 127, 136, т. № 6 а.п.7, 1 1-23), з яких головуючому було достеменно відомо, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 перебувають у відрядженні до зони бойових дій, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 звільнені зі служби, а ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 - змінили місце служби чи служать в іншому підрозділі, тобто жодного разу належним чином не були повідомлені про виклик до суду, що також підтверджується відсутністю у матеріалах кримінального провадження передбачених ст. 136 КПК України відомостей, підтверджуючих отримання ними повісток про виклик або ознайомлення з їх змістом іншим шляхом.

Однак, в кожному судовому засіданні секретар судового засідання в порушення вимог ч.2 ст.342 КПК України доповідав суду, що викликані до суду свідки належним чином повідомлені про необхідність явки в судове засідання, та як наслідок - у вироку судом зазначено недостовірні відомості про те, що 11 свідків, які не допитані в суді неодноразово, протягом тривалого періоду, викликалась до суду для допиту з застосуванням можливих процесуальних засобів виклику, однак не з`явились, а участь їх в судовому засіданні прокурором на виконання вимог ч.3 ст.23 КПК України не була забезпечена.

З урахуванням неналежного виклику судом свідків в судові засідання, прокурором в судовому засіданні 21.04.2023 подано письмове клопотання щодо здійснення повторного виклику свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 шляхом направлення повісток за місцем їх проживання, у задоволенні якого судом безпідставно відмовлено.

Показання вказаних осіб необхідні для підтвердження чи спростування версії сторони захисту про одержання обвинуваченим ОСОБА_7 в Управлінні патрульної поліції в Кіровоградській області, як і усіма іншими працівниками вказаного органу, вилучених у нього за місцем проживання патронів, а також з`ясування інших відомостей, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Більше того, обвинувачений та свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 під час допитів в суді вказували на обізнаність про видачу необлікованих боєприпасів їх безпосереднього керівника - командира взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_12 , якого належним чином не викликано до суду та не допитано.

Свідок ОСОБА_26 під час допиту в суді зазначив, що безпосередньо з ОСОБА_7 в Управлінні патрульної поліції в Кіровоградській області знаходились ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , тому їх показання мають суттєве значення для з`ясування усіх обставин кримінального провадження.

Крім того, 21.04.2023 прокурором відповідно до вимог ч.15 ст.352 КПК України заявлено клопотання про одночасний допит вже допитаних свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_32 та ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_22 та ОСОБА_33 , для з`ясування причин розбіжностей в їхніх показаннях, у задоволенні якого судом також безпідставно відмовлено з посиланням на різне сприйняття подій кожним свідком.

Вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом зазначено у вироку, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_32 , ОСОБА_23 , ОСОБА_34 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 та ОСОБА_35 , які пояснили, що на початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, вони в аналогічний з ОСОБА_7 спосіб отримували в управлінні патрульної поліції Кіровоградської області набої поза обліком у вигляді додаткового боєкомплекту, які так само зберігали протягом тривалого часу до моменту надходження вказівки про їх повернення до сектору озброєння.

Крім того, свідки ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_18 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 пояснили суду, що хоча і не отримували необліковані набої на подвір`ї управління патрульної поліції, з огляду на різні причини, однак їм достовірно відомо про факти та обставини їх отримання іншими працівниками управління.

В той же час, ряд свідків, зокрема ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 надали протилежні показання, повністю заперечивши факт видачі додаткових необлікованих набоїв працівникам управління патрульної поліції в Кіровоградській області на подвір`ї вказаного управління.

Інші ж допитані свідки не змогли ані підтвердити, ані спростувати зазначені факти, вказавши, що вони особисто не отримували будь-які необліковані набої, при цьому про факти їх отримання іншими працівниками їм нічого не відомо.

Частина вилучених під час обшуку у ОСОБА_7 патронів не могли бути видані йому за місцем його роботи у зв`язку з їх відсутністю на озброєнні УПП у м.Кіровограді.

Вважає, що судом спотворено показання надані свідками під час судового розгляду, а суттєві обставини повідомлені свідками, які могли істотно вплинути на його висновки не враховано.

Вважає, що крайньої необхідності у незаконній передачі працівникам поліції не облікованих додаткових набоїв, крім 120 виданих офіційно не було.

Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Крім того, вважає висновки суду про відсутність підстав для проведення обшуку безпідставним та неспроможним.

Слідчий ОСОБА_45 безпосередньо виявивши ознаки кримінального правопорушення та за наявності дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_46 мав законні підстави для проникненя до його житла та проведення обшуку зметою припинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а також виявлення та вилучення предметів, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, що відповідає вимогам ч.7 ст.236 КПК України.

Судом відкинуто відомості книги обліку, закріплення озброєння та боєприпасів УПП у м. Кіровограді, яка досліджена в ході сужового розгляду.

За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Крім того, прокурор вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Сторона захисту вважає, що доводи зазначені в апеляційній скарзі, як підстава для скасування вироку, а саме неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність не мають свого чіткого законного підґрунтя ( не підтверджуються матеріали зібраними піл розгляду кримінального провадження в суді), а є лише спробою органів прокуратури затягнути розгляд вказаного кримінального провадження з метою затягнути вступ в законну силу виправдовувального вироку .

На думку сторони захисту суд надав належну оцінку показам усіх свідків, та доказам дослідженим під час судового розгляду , які детально виклав у своєму судовому рішенні надавши оцінку кожному з вказаних доказів, але з незрозумілих для сторони захисту причин прокурор в своїй скарзі наполягає на повторному досліджені кожного з досліджених в суді першої інстанції доказу не зазначаючи при цьому , які саме висновки суду є невірними чи не дослідженими під час розгляду справи в суді першої інстанції , крім того що викладає покази деяких свідків в контексті того, що вони начебто давали інші покази в суді (а суд в своєму вироці їх виклав по іншому)

Підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції з мотивів : неповноти судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження,істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України ;про кримінальну відповідальність не має .

На думку сторони захисту судом першої інстанції під час розгляд у справи повністю враховані обставини, з`ясування яких мале істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, в тому числі неодноразові клопотання прокурора про допит свідків зокрема, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Прокурором в своїй апеляційній скарзі не обґрунтовано необхідність дослідження того чи іншого доказу (повторно) та які саме нові дані можуть бути виявлені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст суті справи:

ОСОБА_7 органом досудового слідства обвинувачується у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за таких обставин .

Наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 19.02.2016 року № 47о/с ОСОБА_7 з 22.02.2016 року призначено на посаду поліцейського батальйону патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з одночасним присвоєнням йому спеціального звання «рядовий поліції».

В подальшому наказом Департаменту патрульної поліції від 28.04.2016 року № 113о/с рядового поліції ОСОБА_7 з 28.04.2016 року призначено на посаду інспектора роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Кіровограді.

28.04.2016 року ОСОБА_7 склав Присягу на вірність українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, та набув статусу поліцейського.

У подальшому наказом Національної поліції України від 30.06.2016 року № 443о/с рядовому поліції ОСОБА_7 присвоєно спеціальне звання «лейтенант поліції».

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.07.2018 року № 681о/с відповідно до абзацу 3 п. 2 ч. 1 ст. 65 та ч. 4 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта ОСОБА_7 призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Кіровоградській області.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 31.05.2021 року № 463о/с, відповідно до ст.ст. 81, 82 Закону України «Про Національну поліцію», а також наказу МВС України від 12.03.2016 року № 177 «Про затвердження порядку присвоєння спеціальних звань», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2016 року за № 498/28628, лейтенанту поліції ОСОБА_7 присвоєно спеціальне звання «старший лейтенант поліції».

Відповідно до пункту 4 розділу І Посадової інструкції поліцейського взводу роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.07.2018 року № 3202 (далі - Посадова інструкція), у своїй діяльності поліцейський взводу роти тактико-оперативного реагування керується Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції» та іншими законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, Положенням Департаменту патрульної поліції та управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, наказами Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, Посадовою інструкцією поліцейського взводу роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, іншими наказами, розпорядженнями та дорученнями керівництва, які регулюють його діяльність, встановлюють права та обов`язки тощо.

Згідно з п.п.1, 2 п.6 розділу І Посадової інструкції, поліцейський взводу роти тактико-оперативного реагування повинен знати, зокрема, Конституцію України, законодавство України у сфері забезпечення публічної безпеки та порядку.

Відповідно до п.п. 10, 14 п. 2 розділу II Посадової інструкції поліцейський взводу роти тактико-оперативного реагування зобов`язаний, зокрема, здійснювати своєчасне реагування та вживати необхідні заходи для припинення порушень публічної безпеки та порядку; неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також Присяги поліцейського.

При цьому відповідно до п.1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року №2471-XII, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2 до Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471 -XII, з подальшими змінами та доповненнями, і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України.

Згідно з п. 2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №576 (далі - Положення), зокрема, вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї належать до предметів, на які поширюється дозвільна система.

Відповідно до п.1 Положення, дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Згідно з п.3 Положення, міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система, у встановленому порядку.

Відповідно до п.4 Положення, право на володіння вогнепальною зброєю посадовими особами та громадянами і умови її застосування визначаються в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з аб.2 п.9 Положення, видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, облік, охорону, перевезення і використання, зокрема, на вогнепальну зброю (нарізну воєнних зразків, несучасну стрілецьку, спортивну, навчальну, охолощену, мисливську нарізну і гладкоствольну), бойові припаси до неї здійснюється у порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п.10 Положення, дозволи на виготовлення, зберігання та використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття та функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, видаються на ім`я керівників підприємств, установ і організацій, а також громадянам строком на 3 роки. Дозволи на придбання та перевезення цих предметів, матеріалів і речовин видаються на строк до 3 місяців.

Згідно з п.15 Положення, посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.1.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 року за № 637/3077 (далі - Інструкція), умови та порядок видачі та анулювання дозволів на придбання, зберігання, облік, охорону, носіння, перевезення і використання зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, боєприпасів, інших предметів, матеріалів та речовин, щодо зберігання і використання яких установлено спеціальні правила, порядок та на які поширюється дія дозвільної системи, правил поводження з ними та їх застосування, визначає Інструкція.

При цьому згідно з главою 2 Інструкції, з урахуванням приписів глави 12 Інструкції, чинним законодавством України передбачено можливість придбання, зберігання та носіння, перевезення громадянами виключно мисливської вогнепальної нарізної і гладкоствольної зброї, бойових припасів до неї, основних частин зброї, пневматичної, охолощеної та холодної зброї, пристроїв та патронів до них, та отримання громадянами дозволів на придбання, зберігання та носіння виключно вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Незважаючи на викладене, ОСОБА_7 у невстановлений у ході досудового слідства час, однак не пізніше 12 години 46 хвилин 10.06.2022 року, у невстановленому місці та за невстановлених обставин, діючи в порушення вимог ст.1, ч.2 ст.19, ч.3 ст.13, ч.ч.2, 7 ст.41, ст.68 Конституції України, ч.1 ст.3, ч.1 ст.8, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-XII, п.п.1-4, абз.2 п.9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, гл.2, 12 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 року за № 637/3077, п. 4 розділу І, п.п. 1, 2 п. 6, п.п. 10, 14 розділу II «Посадової інструкції поліцейського взводу роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.07.2018 року № 3202, та Присяги поліцейського, за відсутності передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч передбаченому законом порядку набув сто п`ятдесят п`ять боєприпасів 5,45 мм (5,45x39 мм) проміжних патронів, з яких сто одинадцять з кулями зі сталевим сердечником, шість з кулями з бронебійним сердечником, вісімнадцять з трасуючими кулями, двадцять еталонних патронів з кулями з підвищеною точністю виготовлення, промислового виготовлення, які можуть використовуватись при стрільбі з автоматів системи Калашникова («АК-74», «АКС-74У»), кулемету «РПК-74» та інших, тим самим придбав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, незаконно придбавши за викладених вище обставин сто п`ятдесят п`ять боєприпасів 5,45 мм (5,45x39 мм) проміжних патронів, за відсутності передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, володів ними, в обраному ним місці, зокрема за місцем свого фактичного проживання в кв. АДРЕСА_3 , в ході обшуку якої в період часу з 12 години 46 хвилини по 13 годину 13 хвилину 10.06.2022 року, на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_47 від 08.06.2022 року у справі № 404/2737/22, провадження № 1-кс/404/1575/22, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 05.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, усвідомлюючи відсутність можливості і надалі зберігати сто п`ятдесят п`ять боєприпасів 5,45 мм (5,45x39 мм) проміжних патронів, ОСОБА_7 самостійно передав слідчому третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_48 сто п`ятдесят п`ять боєприпасів 5,45 мм (5,45x39 мм) проміжних патронів, з яких сто одинадцять з кулями зі сталевим сердечником, шість з кулями з бронебійним сердечником, вісімнадцять з трасуючими кулями, двадцять еталонних патронів з кулями з підвищеною точністю виготовлення, промислового виготовлення, які можуть використовуватись при стрільбі з автоматів системи Калашникова («АК-74», «АКС-74У»), кулемету «РПК-74» та інших, упаковані у полімерний пакет білого кольору з зображенням логотипу мережі гіпермаркетів «Велмарт», який попередньо самостійно дістав з розташованих у передпокої квартири АДРЕСА_3 , меблів, тим самим зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Суд першої інстанції за наслідком розгляду кримінального провадження прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягає виправданню за ч.1 ст.263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні докази не містять переконливих відомостей, які б свідчили про придбання ОСОБА_7 набоїв з порушенням встановленого або існуючого порядку, усвідомлення обвинуваченим порушення цього порядку, та не спростовують, без розумних сумнівів, показання ОСОБА_7 про одержання набоїв, що є «предметом злочину», за місцем роботи і зберігання їх за обумовленим з керівництвом служби порядком.

Обставини набуття ним набоїв залишились для органу досудового розслідування взагалі невстановленими, про що зазначено в обвинувальному акті.

Суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню за ч.1 ст.263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили подану апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду без зміни, думку прокурора, який просив подану апеляційну скаргу задовольнити, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2020 року у справі № 712/2341/15-к (провадження № 51-6364км19) зазначив, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У ч.2 ст.23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Враховуючи, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, то відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Підстави для проведення судового слідства в суді апеляційної інстанції викладені в клопотанні прокурора фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. За таких обставин колегія суддів прийняла рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора, оскільки визначених у ч.3 ст.404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів прокурор в обґрунтування клопотання не зазначив.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Частинами 1, 2 ст.2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із положеннями ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч.4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч.6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст.374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши надані стороною обвинувачення докази по справі як кожний окремо, так в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, та підтверджується матеріалами кримінального провадження, що ОСОБА_7 відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 28.04.2016 року №113о/с призначено на посаду інспектора роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Кіровограді з 28.04.2016 року.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 у невстановлений у ході досудового слідства час, однак не пізніше 12 години 46 хвилин 10.06.2022 року, у невстановленому місці та за невстановлених обставин, за відсутності передбаченого законом дозволу, всупереч передбаченому законом порядку набув сто п`ятдесят п`ять боєприпасів 5,45 мм (5,45x39 мм), якими володів, в обраному ним місці, зокрема за місцем свого фактичного проживання в кв. АДРЕСА_3 , де в ході обшуку якої в період часу з 12 год. 46 хв. по 13 год.13 хв. 10.06.2022 року, на підставі ухвали слідчого судді в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 05.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України ОСОБА_7 самостійно передав слідчому сто п`ятдесят п`ять боєприпасів 5,45 мм (5,45x39 мм).

При розгляді справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не визнав та пояснив суду першої інстанції, що станом на лютий 2022 року він працював інспектором взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП. Напередодні повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, а саме 23.02.2022 року, управлінням патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП йому, окрім табельної зброї та набоїв до неї, було видано на постійне носіння та зберігання автомат «АКС-74У» та чотири магазини із ста двадцятьма набоями до нього. 26.02.2022 року, точної дати не пам`ятає, начальником сектору озброєння управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_49 на територію заднього двору управління патрульної поліції в Кіровоградській області було завезено додаткову зброю та боєкомплекти до неї. В цей час він чергував на блокпосту поза межами управління, а його колеги, інспектори роти тактико-оперативного реагування, як йому відомо зі слів останніх, здійснювали розвантаження боєприпасів та озброєння, завезених ОСОБА_50 . Завершивши виконання покладених на нього завдань, він повернувся до управління патрульної поліції в Кіровоградській області та пішов відпочити в приміщення роздягальні. Вказав, що вказане приміщення було спеціально обладнане для відпочинку між чергуваннями. Так, в ньому знаходились шафи для зберігання одягу, каремати та стіл, на якому, ним і було виявлено цинк, розміром 30х40 см, з патронами, калібру 5,45 мм. При цьому, вказаний цинк перебував у відкритому стані, а патрони в ньому знаходились насипом. В цей час у кімнаті відпочинку перебувало близько восьми осіб, в тому числі і його безпосередній керівник - командир взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування ОСОБА_12 , які повідомили йому, що начальник сектору озброєння патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_44 наказав усім «брати повні кишені набоїв» із вказаного цинку, оскільки набоїв, отриманих ними напередодні, вочевидь не вистачить для виконання завдання з відсічі збройної агресії та прикриття можливого відступу колег. Крім того, вони повідомили, що вказані набої отримали всі його колеги. На це він підійшов до столу та взяв із вказаного цинку патрони, загальною кількістю 155 одиниць. При цьому жодних вказівок щодо необхідності ставити власний підпис на підтвердження отримання відповідних набоїв йому не надходило. Зазначив, що для оперативності реагування на поставленні завдання у період воєнного стану, він та його колеги завжди тримали зброю та боєкомплекти при собі. Саме тому він протягом тривалого часу зберігав отримані патрони, у кількості 155 одиниць, в кишенях власного одягу. З огляду на незручність носіння боєкомплекту в кишенях, він поклав набої, у кількості 155 одиниць, до своєї тривожної валізи, де окрім іншого зберігався його одяг та речі першої необхідності, після чого, йдучи додому, взяв вказану валізу з речами з собою. Перебуваючи вдома, він вирішив випрати речі, що знаходились у валізі, виклавши при цьому патрони в шафу. В подальшому, його дружина, прибираючи вдома, поклала вказані патрони до сумки, яку помістила у шафу, розташовану в коридорі їх квартири, де вказані набої знаходились до моменту їх вилучення в ході проведення обшуку. Зазначив, що жодних вказівок щодо необхідності здати отриману зброю та набої до неї не отримував, у зв`язку з чим в період з 23.02.2022 року по 10.06.2022 року не здавав їх до сектору озброєння.

Зазначив, що добровільно повідомив, що в його шафі зберігається пістолет «Форт-17», два магазини з набоями до нього, автомат «АКС-74У» та сто двадцять набоїв до нього, які були видані йому відповідно до книги видачі й приймання озброєння чергової частини. Після цього, начальник управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП ОСОБА_43 та командир роти тактико-оперативного реагування ОСОБА_51 забрали вказану зброю та набої з його шафи та здали її до сектору озброєння. В подальшому він повідомив слідчому Державного бюро розслідувань, що крім вказаної зброї та набоїв в нього вдома зберігається ще додатковий боєкомплект патронів, у кількості 155 одиниць, місце зберігання яких він готовий повідомити, після чого він разом із співробітниками Державного бюро розслідувань проїхав до квартири, де він проживає. В подальшому йому було повідомлено, що в його квартирі так само буде проведено обшук з метою відшукання вже виданого ним телефону та сім-карти, на що він повідомив, що вже видав зазначені речі, після чого самостійно вказав на місце зберігання 155 набоїв, виданих йому в управлінні патрульної поліції в Кіровоградській області.

Колегією суддів було досліджено матеріали надані стороною обвинувачення та встановлено, що за ОСОБА_7 було закріплено табельну вогнепальну зброю «Форт-17», 28 набоїв до неї, а також на постійне носіння і зберігання було видано автомат «АКС-74У» та 120 набоїв, калібру 5,45 мм, до нього. В період з 24.02.2022 року по 09.06.2022 року ОСОБА_7 у службових відрядженнях не перебував. Станом на 12 год. 46 хв. 10.06.2022 року табельна зброя та набої, а також автоматична зброя та набої до неї були здані ним до чергової частини управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП (а.п.174-195, т.1).

Відповідно до довідки начальника сектору озброєння управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП ОСОБА_30 , вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, яка видавалась ОСОБА_7 , він отримував лише через кімнату для заряджання, розряджання та чищення зброї чергової частини УПП в Кіровоградській області ДПП. Фактів втрати або затримки ОСОБА_7 здачі озброєння та боєприпасів до зброї не виявлено. Проміжних боєприпасів, калібру 5,45 мм, у кількості ста п`ятдесяти п`яти одиниць, ОСОБА_7 не видавалось. Будь-яких звірок, перевірок, ревізій, інвентаризацій щодо закріпленого за УПП в Кіровоградській області ДПП озброєння не проводилося, фактів втрат, нестачі відповідного озброєння не виявлено (а.п. 118-119, 145-146, 184-185, т. 3).

Відповідно до положень ч.1 ст.263 КК України кримінально караним визнається придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

З об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, придбання та зберігання бойових припасів тягне за собою кримінальну відповідальність лише у випадках, коли воно здійснюється без передбаченого законом дозволу, тобто є незаконним. При цьому судова практика виходить з того, що в такому разі винний не має ні дійсного, ні уявного права на здійснення зазначених дій.

Із суб`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини, тобто лише у випадку усвідомлення особою, що вона володіє зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами або пристроями незаконно, не маючи для цього жодних правових підстав.

Аналогічну думку висловив і Пленум Верховного суду України у постанові № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» від 26.04.2002 року, згідно з якою незаконним придбанням вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям всупереч передбаченому законом порядку в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу, тощо. Під незаконним зберіганням вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів.

З огляду на зазначене, основним для встановлення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є встановлення відсутності у такої особи передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання зброї, боєприпасів, вибухових речовин або пристроїв, тобто незаконність зазначених дій, а також усвідомлення особою, що вона володіє зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами або пристроями незаконно.

З показань ОСОБА_7 , наданих ним в залі судового засідання суду першої інстанції, вбачається, що вилучені в ході проведення обшуку в його домоволодінні боєприпаси останній отримав в управлінні патрульної поліції Кіровоградської області за наказом керівництва, разом з іншими працівниками управління патрульної поліції, внаслідок впровадження на території України воєнного стану. Саме тому сприймав видані йому набої, як такі, що отримані ним правомірно, та володів ними, не маючи умислу на порушення встановленого порядку. На законність володіння боєприпасами свідчить й той факт, що обвинувачений на час проведення досудового розслідування проходив службу в органах поліції, та у відповідності до матеріалів кримінального провадження, що не заперечувалось протягом розгляду справи в суді першої інстанції , мав законні підстави для збереження боєприпасів.

Органом досудового розслідування не було встановлено та доведено під час судового розгляду, що ОСОБА_7 не мав права на зберігання боєприпасів (порушення порядку зберігання боєприпасів, не утворює склад кримінального правопорушення передбаченого ст.263 КК України), зважаючи на те , що останній проходив службу в органах поліції в тому числі було закріплено табельну вогнепальну зброю, а також на постійне носіння і зберігання було видано автомат «АКС-74У» .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені показання обвинуваченого є послідовними та незмінними від самого початку кримінального провадження, на що насамперед вказує відеозапис проведення обшуку за місцем його проживання, в ході якого він вказав на те, що набої, які зберігаються в його домоволодінні були видані йому за місцем його роботи.

Суд апеляційної інстанції вважає слушними посилання прокурора стосовно порушення процедури виклику свідків, що передбачено ст.137 КПК України, проте прокурором не доведено, які саме відомості могли надати дані свідки, що саме повідомити чи спростувати, як це могло вплинути на обставини доведення чи спростування інкримінованого злочину.

При розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції не було надано переконливих фактів, що прорушення судом першої інстанції порядку виклику та допиту свідків в даному кримінальному провадженні спричинило істотне порушення вимог чинного законодавства, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Допитані свідки під час судового розгляду давали суперечливі свідчення, якими як підтверджувалась так і спростовувались, як покази обвинуваченого так позиція сторони обвинувачення щодо вчиненого злочину.

Зважаючи на викладену апеляційну вимогу щодо порушення порядку розгляду клопотань, та обмеження часу для допиту свідків, апеляційний суд звертає увагу на неприпустимість порушення порядку встановленому у відповідності до вимог ст.349 КПК України, щодо визначення обсягу доказів які підлягають дослідженню, порядку та обґрунтування підстав для задоволення чи відмови в заявлених клопотаннях у відповідності до вимог ст.350 КПК України. Вразі зміни обсягу та порядку доказів, які підлягають дослідженню, прийняття рішень щодо заявлених під час судового розгляду клопотань прийняті рішення не повинні носити формальний характер, а повинні бути обґрунтовані, вмотивовані, ґрунтуватись на вимогах чинного законодавства.

Необхідно зауважити, що суд під час допиту свідка у відповідності до вимог ст. 352 КПК України контролює хід допиту свідка з метою уникнення витрачання зайвого часу, захисту свідків та недопущення порушення правил допиту свідків, та не наділений повноваженнями щодо встановлення граничного часу для допиту свідків в судовому засіданні.

Суд першої інстанції хоч і визначив граничний час для допиту свідків, однак в суді апеляційної інстанції не доведено, що дане рішення обмежило права сторони обвинувачення передбачені ст.22 КПК України

Дослідивши матеріали кримінального провадження стосовно апеляційної вимоги про незаконне визнання протоколу обшуку недопустимим доказом колегія суддів звертає увагу на наступне: судом встановлено, що 10.06.2022 року за місцем проживання ОСОБА_7 в кв. АДРЕСА_3 вилучені патрони у кількості 155 одиниць, про наявність яких він повідомив слідчому Державного бюро розслідувань, при проведенні обшуку за місцем проходження служби; після чого він разом із співробітниками Державного бюро розслідувань проїхав до квартири, де він проживає.

Відповідно до протоколу обшуку від 10.06.2023 в кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_7 повідомив про відсутність речей, які підлягали відшукуванню, за рішенням суду та самостійно вказав на місце зберігання 155 набоїв, виданих йому в управлінні патрульної поліції в Кіровоградській області, які передав працівникам правоохоронних органів. Що свідчить про добровільність дій останнього, які не направленні на приховування чи спотворення будь- яких дій та обставин.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Пунктом 1 ч.2 ст.87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод отримання доказів внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону під час отримання доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КПК є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Якщо суд дійде висновку про необхідність визнати недопустимими докази, отримання яких потребує попереднього дозволу суду, і такий дозвіл був отриманий, суд повинен зазначити, в чому саме полягають порушення під час надання судом відповідного дозволу і яких саме суттєвих умов вони стосуються.

Судом першої інстанції формально прийнято рішення щодо визнання доказу не допустимим. За своїм змістом зазначений доказ не підтверджує та не спростовує наявність інкримінованого злочину за ч.1 ст.263 КК України, але свідчить про добровільність видачи боєприпасів.

При постановленні рішення суд повинен неухильно дотримуватись ч.2 ст.94 КПК України, згідно якої жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що вирок суду першої інстанції необхідно скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді апеляційної інстанції та спростовуються доказами та висновками викладеними у вироці суду.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про ухвалення відносно ОСОБА_7 виправдувального вироку є правильним, оскільки докази надані стороною обвинувачення, як самі по собі, так і в сукупності не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, а саме придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Порушення, які допустив суд при постановленні вироку не носять істотного характеру, не могли істотно вплинути на його висновки, та за своїм змістом не могли перешкодити ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Виходячі із вищевикладеного відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2023, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч.1 ст.263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2