Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/989/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 759/9657/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001870 від 27 липня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шерлова Гора Борзинського р-ну Чітінської обл. Забайкального краю Росії, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком в умовах оголошеного в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року ОСОБА_7 27 липня 2022 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, знаходячись в приміщенні торгового залу магазину ТОВ «Новус-Україна», що за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 134/1, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць магазину продукти харчування і алкогольні напої загальною вартістю 993,63 гривень (без ПДВ), які сховав до кишень власної куртки та штанів, і прошов повз касу, не розрахувавшись за них, та вийшов з магазину.

В подальшому, приблизно о 19 годині 00 хвилин цього ж дня за межами указаного магазину ОСОБА_7 був зупинений співробітниками поліції з наявним при ньому чужим майном, що належить ТОВ «Новус-Україна», яке він намагався таємно викрасти.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, але не довів їх до кінця з причин, які не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України і ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, що йому слід відбувати реально.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, які в даному випадку застосуванню не підлягали. Апелянт вважає помилковими і належним чином не вмотивованими висновки суду стосовно можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та про можливість звільнення його від реального відбування покарання з випробуванням. На переконання прокурора, приймаючи таке рішення, суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і конкретним обставинам справи, зокрема тому, що крадіжка, скоєна обвинуваченим в період воєнного стану, ст. 12 КК України віднесена до тяжкого злочину.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 в підтримку доводів і вимог поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скоєного в умовах воєнного стану, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються виходячи із правил, визначених у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, що в апеляційній скарзі не заперечується також.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - в частині визначеного порядку відбування ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Приписами ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до скоєного, відсутність завданої злочином шкоди, оскільки викрадене майно було повернуто потерпілому; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Зваживши в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу та на порядок його відбування, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 мінімального покарання в межах санкції закону, за яким він засуджений, - у виді позбавлення волі на строк 5 років, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, суд дійшов переконання про можливість звільнення ОСОБА_7 від реального відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

При прийнятті такого рішення суд врахував усі встановлені обставини, що мали для цього значення, в тому числі й ті, на яких акцентує увагу апелянт, зокрема ступінь тяжкості та конкретні обставини скоєного ОСОБА_7 замаху на крадіжку у взаємозв`язку із даними про його особу, який повністю визнав свою винуватість і щиро розкаявся, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Будь-яких нових обставин, які б не були враховані судом і свідчили про неправильність його висновків на час ухвалення оскаржуваного вироку, апеляційна скарга прокурора не містить.

Водночас, в ході апеляційного розгляду встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

До цього покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за оскаржуваним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року і ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На даний час ОСОБА_7 знаходиться в установі тримання під вартою і відбуває покарання.

З огляду на викладене та оскільки ОСОБА_7 фактично відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначене йому за сукупністю з оскаржуваним вироком, до чого і зводяться вимоги апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає доцільності у скасуванні рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4