Дата документу 06.09.2023 Справа № 937/6112/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/6112/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1101/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 6 вересня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду; незаконний вплив на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення нового кримінального правопорушенню, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 11 вересня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, заперечує доводам клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з необґрунтованістю пред`явленого звинувачення та недоведеністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що копію обвинувального акту йому не вручено, підготовчого судового засідання не було. Вважає, що перебуває в статусі підозрюваного, оскільки окрім підозри жодного документу не отримував.

На думку апелянта, триває досудове розслідування, строки якого порушені, проте суд першої інстанції залишає це поза увагою.

Обвинувачений зауважує, що понад два роки він утримується під вартою, місцезнаходження потерпілого та свідків на даний час невідоме, матеріали кримінального провадження втрачені, а вжиті прокурором заходи для його відновлення не дають жодного результату, відсутні достатні докази підтвердження його провини в інкримінованому злочині.

Після обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області у квітні 2021 року продовжується строк тримання під вартою з одних і тих же підстав. Справа по суті пред`явленого обвинувачення жодного разу не розглядалася.

Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та доповнення до неї, просив її задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність матеріалів кримінального провадження, доказів його провини у вчиненні інкримінованого злочину та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та адвоката, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо невручення йому копії обвинувального акту та перебування в статусі підозрюваного, судова колегія виходить із підтверджених як матеріалами провадження, так і поясненнями самого ОСОБА_6 , про перебування кримінального провадження стосовно останнього у суді першої інстанції. При цьому питання вручення копії обвинувального акту виходить за межі розгляду питання про продовження утримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Однак, тяжкість висунутого обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення, що свідчить про ймовірність того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

З урахуванням стадії судового розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, а також обізнаності обвинуваченого про анкетні дані та адреси свідків, які на сьогодні не допитані, апеляційний суд вважає триваючим ризик можливості незаконного впливу на свідків, у випадку перебування ОСОБА_6 на свободі.

Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення корисливих злочинів та умисного тяжкого тілесного ушкодження, характеризує останнього, як особу схильну до злочинної діяльності та агресії, що поряд з незалученістю до суспільно-корисної праці та відсутністю постійного джерела доходу, свідчить на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інкримінованого злочину, що поряд із наявністю у обвинуваченого судимості також за злочин із застосуванням насильства, підвищують суспільну небезпечність особи обвинуваченого та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався суд у своєму рішенні, колегія суддів вважає непереконливими.

Щодо незгоди ОСОБА_6 з пред`явленим у цьому кримінальному провадженні звинуваченням, слід відмітити, що вирішення зазначеного питання належить до повноважень суду першої інстанції, яким здійснюється розгляд даного кримінального провадження по суті.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на наявність у наданих суду матеріалах певних письмових доказах у рамках висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, що спростовує доводи апелянта про відсутність вказаних матеріалів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дослідження об`єму цих матеріалів виходить за межі предмету судового розгляду апеляційної інстанції у даному провадженні щодо вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із низки обставин, зокрема і стосовно особи обвинуваченого, його репутації.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 11 вересня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4