Справа №408/6889/16-к
Провадження №1-кп/0198/57/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), захисника-адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у підготовчому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області відновлене кримінальне провадження з угодою про визнання винуватості, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2016 за № 0000336, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Броди Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, із середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив :

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/214 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, в Україні почав діяти особливий період.

На підставі ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 20січня 2015 року № 15/215 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIІI, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 22 квітня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , від 12 червня 2015 року № 124 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду такелажника 1 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи зазначеної військової частини.

Наказом командира військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , від 09 вересня 2015 року за № 194 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду водія-гранатометника 1 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи зазначеної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , від 24 березня 2016 року за № 63 солдат ОСОБА_5 зарахований на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду та згідно із положеннями ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Статтею 65 Конституції України та статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем на посаді водія-гранатометника 1 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , повинен беззастережно та неухильно виконувати вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХІV.

Відповідно до наказу командира військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , від 30 травня 2016 року № 115 солдату ОСОБА_5 було надано щорічну відпустку за 2016 рік строком на 10 днів, а саме з 01 червня 2016 року по 10 червня 2016 року з датою прибуття до військової частини 11 червня 2016 року.

Однак, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою вчасного нез`явлення на службу, 12 червня 2016 року без поважних причин в умовах особливого періоду не з`явився на службу до військової частини, польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 до 30 липня 2016 року, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).

23 серпня 2016 року між прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника, укладена угода про визнання винуватості, згідно якої обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушенняі зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення під час судового провадження.

В угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, тобто зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор, захисник та обвинувачений ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки порядок і умови її укладення відповідають вимогам КПК України та ухвалити обвинувальний вирок, яким затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену сторонами вид та міру покарання.

Опитавши та вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора, захисника, дослідивши відновлені матеріали кримінального провадження, суд доходить висновку, що укладена між прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника, 23 серпня 2016 року угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з призначенням ОСОБА_5 узгодженої сторонами виду та міри покарання, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого; угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам; укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України відповідає суті обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті. При цьому вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, при цьому прокурором при укладенні угоди про визнання винуватості враховані обставини, закріплені у ст. 470 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладена щодо злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема, обмеження його процесуальних прав відповідно до ст. 473 КПК України, розмір та вид узгодженого покарання, діючи згідно умов угоди, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорюючи час, місце, мотив вчинення злочину, інші обставини кримінального правопорушення і погодився з призначенням йому узгоджених виду та міри покарання.

Укладення угоди, в чому суд переконався під час судового засідання, є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

При цьому суд, визначаючи розмір іспитового строку, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття.

Підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, не виявлені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити укладену 23 серпня 2016 року між прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , угоду про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 23 серпня 2016 року, у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення) ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України ОСОБА_5 протягом одного року іспитового строку зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід не обрано.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави, відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України, може бути поданаапеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку надіслати прокурору, захиснику та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1