Справа № 461/1223/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/332/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, востаннє: 09.04.2015 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2014 та покарання, призначеного за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2014, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого у зв`язку із відбуттям 17.02.2021, також відносно якого 08.02.2023 скеровано обвинувальний акт до Личаківського районного суду м.Львова за ч.2 ст. 15 - ч.4 ст. 185 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено необраним. Строк початку відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, Обвинувачений ОСОБА_8 28 січня 2023 року, приблизно о 19:32 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, діючи повторно, перебуваючи в приміщенні торгового залу супермаркету «Сім23», ТзОВ «Клевер Сторс», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 30, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, таємно викрав із торгового прилавка товар, а саме: каву мелену торгової марки «Ргоdomo Dаllmayr» 500-г в кількості 1 шт., вартістю без ПДВ - 315 гривень 83 копійки, після чого внйшов з приміщення магазину, не оплативши його, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, обвинувачений просить оскаржений вирок скасувати та призначити йому умовне покарання ( із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України).

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що шкодує про свій вчинок, матеріальну шкоду представнику потерпілого відшкодував, постійно прагне змінити своє життя та працевлаштуватися. Окрім того, вважає, що йому не було забезпечено право на захист судом першої інстанції.

В судове засідання обвинувачений не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відтак, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , про що висловила згоду і його захисник адвокат ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що судом першої інстанції порушено його право на захист не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Як вбачається із журналу судового засідання Галицького районного суду м. Львова від 14.03.2023 р. (а.с. 36-38), обвинувачений не заявляв клопотання про призначення йому захисника, дав згоду на розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України, визнав вину у повному обсязі та у вчиненому розкаявся.

Щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст. 75,76 КК України, то слід зазначити наступне.

Так, згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, окрім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином тяжким, вчиненим у умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, належних висновків не зробив, та своєю поведінкою не показує, що хоче змінити своє життя, як про це вказує обвинувачений у апеляційній скарзі. Окрім того апеляційний суд враховує, що на даний час у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває ще одне кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15- ч. 4 ст. 185 КК України, рішення по якому не прийнято.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75,76 КК України. Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та необхідності останньому у відбуванні покарання в умовах ізоляції від суспільства, протипоказань до чого чи неможливості такого відбування покарання в ОСОБА_8 немає та документально не підтверджено.

Виходячи з вище наведеного, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405,407, 419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4