Справа № 464/3917/23
пр.№ 1-кп/464/396/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000484 від 05.06.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, судимого вироками Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.01.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 н.м.д.г., та від 20.06.2023 за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, судимість непогашена, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 пропонував службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

04.06.2023 близько 21.50 год. неподалік стадіону «Арена Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 193, інспекторами екіпажу №453 Управліния патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в склалі поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, підпунку «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», є особами, які уповноважені на виконання функцій держави та згідно ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» склали Присягу поліцейського, проходять службу на відповідних посадах в поліції і яким присвоєно спеціальне звання поліції, мають службове посвідчення та спеціальний жетон, при виконанні своїх службових обов`язків, передбачених ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зокрема щодо виявлення припинення адміністративних правопорушень, здійснення, у випадках, визначених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання, у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху України, зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2170», р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував волій ОСОБА_3 .

На неодноразову законну вимогу працівників УПП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пред`явити ОСОБА_3 документи на право керування транспортним засобом, останній їх не пред`явив, в тому числі не пред`являв електронне посвідчення водія, що в свою чергу не дало можливості поліцейським встановити та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

В свою чергу, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, маючи на меті уникнення від відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 126, 130 КУпАП, висловлював до поліцейського ОСОБА_7 , а в подальшому до ОСОБА_8 , які знаходилися у форменному одязі словесну пропозицію надати їм неправомірну вигоду в сумі 5 000 грн., при цьому демонстративно тримаючи дану суму грошових коштів в своїх руках та намагаючись передати такі в руки працівникам поліції, спочатку поліцейському ОСОБА_7 та в подальшому поліцейському ОСОБА_8 , за не вчинення ними дій, спрямованих на його притягнення до вищевказаної адміністративної відповідальності.

При цьому ОСОБА_3 апелював перед працівниками поліції дійсною можливістю надати таку суму грошових коштів та мав намір викликати бажання в інспекторів поліції отримати неправомірну вигоду від нього, створити в їх очах переконання про необхідність вирішення даного питання про не притягнення його до адміністративної відповідальності саме шляхом отримання від нього неправомірної вигоди у такій сумі, чим і завершив свій злочинний умисел спрямований на реалізацію пропозиції неправомірної вигоди.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та підтвердив, що вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема вказав, що 04.06.2023 близько 22 год. керував автомобілем «ВАЗ 2170», неподалік стадіону «Арена Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 193, та здійснив зупинку на роздоріжжі вулиць Вернадського та Броварського. В цей час до нього підійшли працівники поліції та попросили пред`явити для перевірки документи водія. Так як він раніше викурював канабіс, розумів, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим вирішив запропонувати правоохоронцям гроші в сумі 5000 грн., як неправомірну вигоду, котрі знаходилися в його блокноті, щоб останні не складали на нього протоколи про адміністративні правопорушення. Спочатку він демонстрував ці гроші, однак правоохоронці роз`яснили йому можливі наслідки таких дій, і що такі є кримінально карними. Однак це його не зупинило, і він продовжував намагатися передати кошти через вікно автомобіля. Після чого, було працівниками УПП викликано оперативну групу, котрі вилучили вказані кошти. Зазначив, що вчинив вказане кримінальне правопорушення після того, як притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України, та відбув покарання у виді штрафу та під час притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 185 КК України. Розуміє, що вчинив не правильно. Із матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просив суд проводити скорочений судовий розгляд у справі.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення скороченого судового розгляду підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованого злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення ним пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в його інтересах, як того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 369 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

За таких обставин судом встановлено, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що здійснював керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, не пред`явив працівникам поліції документи водія, що є порушенням положень ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 126, 130 КУпАП, з метою її уникнення, пропонував працівникам УПП, розуміючи, що такі є службовими особами, та уповноважені на складення протоколів за ст. 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, грошові кошти, за невчинення дій адміністративного характеру, що призвели б до притягнення його як водія до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 369 КК України, оскільки він пропонував службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7(зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У зв`язку із цим, при призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з яким, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 369 КК України, є нетяжким злочином.

Крім того, згідно примітки ст. 45 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 369 КК України є корупційним правопорушенням.

Суд, при вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_3 , встановив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області (а.с. 55-57), є громадянином України (а.с. 55-57), одружений (а.с. 56), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.68), раніше судимий, вироками Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.01.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 н.м.д.г., за котре судимість погашена та від 20.06.2023 за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (а.с. 62-67, 45-46), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 55-57), на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в КНП Пустомитівської міської ради «Пустомтівська лікарня» не перебуває (а.с.58-59).

При цьому, суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 працює слюсарем по ремонту транспортних засобів на шиномонтажі «Wheel servise» та має на утриманні неповнолітню дитину, хоча доказів з даного приводу стороною обвинувачення та стороною захисту не надано, однак ці обставини встановлені вироком Пустомтівського районного суду Львівської області від 20.06.2023 у справі №450/1877/23 (а.с.66-67).

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно з ст. 66 КК України, суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

З досудової доповіді щодо ОСОБА_3 вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого за місцем його проживання, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середнього рівня, а також його середній рівень імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції для суспільства (а.с.40-44).

При визначенні виду покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив нетяжкий корупційний злочин, будучи в силу ст. 89 КК України несудимим, одружений, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, визнав вину та щиро покаявся у скоєному, осудив свою протиправну поведінку, давав визнавальні покази, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочину, поведінку під час судового слідства, не оспорював фактичних обставин у справі, висновки органу пробації про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик ймовірної небезпеки для суспільства, а тому прийшов до переконання про призначення покарання в межах санкції передбаченої ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу, оскільки перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без умов ізоляції його від суспільства, а обмеження волі або позбавлення волі при цих обставинах становитиме надмірний тягар для нього.

При цьому при альтернативності міри покарання у виді штрафу визначеної санкцією ч.1 ст. 369 КК України від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд не погоджується з позицією прокурора щодо застосування найнижчої межі, оскільки, ОСОБА_3 хоча і вчинив кримінальне правопорушення будучи несудимим в силу ст. 89 КК України, тобто в його діях відсутня ознака рецидив злочинів, разом з тим, являвся особою, що притягувалася до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, оскільки, як вбачається із копії вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.06.2023, у кримінальному провадженні №0000224 між прокурором та ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості ще 20.04.2023. Одночасно, серед обставин, що вказують на ставлення обвинуваченого до його протиправної діяльності суд також бере до уваги, що будучи засудженим за діяння у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що містять ознаки ч.1 ст. 309 КК України, зокрема, до штрафу у мінімальній межі (одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) належних висновків для себе не зробив, оскільки вказане правопорушення вчинив при обтяжуючих обставинах, перебуваючи саме у стані наркотичного сп`яніння, та як встановлено в судовому засіданні з показів останнього, отриманого внаслідок порушення законодавства про наркотичні засоби. Крім того, вчинений злочин є корупційним, та відноситься до діянь що становлять особливу небезпеку не тільки для суспільства, але для правового порядку в державі в цілому. У зв`язку із цим, суд прийшов до переконання, що міру покарання слід визначити у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Одночасно, як встановлено судом, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 369 КК України ОСОБА_3 вчинив, після вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000224, однак до постановлення вироку Пустомитівським районним судом Львівської області.

При цьому, згідно вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.06.2023 затверджено угоду про визнання винуватості укладену 20.04.2023 у кримінальному провадженні № 0000224, та ОСОБА_3 призначено узгоджене сторонами покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України від відбування даного покарання ОСОБА_3 звільнено з випробуванням строком на 2 роки. Згідно з ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки.

Згідно ст. 35 КК України передбачено, що повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Так ч.4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. Зокрема, ч.1 вказаної норми визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Одночасно, ч.3 ст. 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Вирішуючи питання призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд погоджується з позицією ВС викладену у постанові від 27.09.2021 у справі N 234/1940/20 (провадження №51-1866км21).

Так, у ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується за корупційне кримінальне правопорушення. Згідно з приміткою до ст. 45 КК кримінальне правопорушення, передбачене ст. 369 КК України, яке вчинив обвинувачений, є корупційним кримінальним правопорушенням.

Таким чином, беручи до уваги, що сукупність кримінальних правопорушень в даному випадку складається з корупційного правопорушення, за котре судом визначено покарання у виді штрафу, та правопорушення, за котре ОСОБА_3 засуджено до позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, суд прийшов до переконання, про неможливість призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та зважаючи на те, що в даному випадку штраф являється основним покаранням, а тому виконується самостійно.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом 14.06.2023 проведено технічну експертизу документів, вартість якої становить 3 824,00 грн.

Таким чином, суд також вважає за необхідне за правилами ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Також, майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами в даному кримінальному провадженні визнано грошові кошти, загальна сума яких - 5 000 гривень, серед яких грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 шт., серіями та номерами: УЦ0095103, УТ4181653; грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 9 шт., серіями та номерами: ДА6010804, ДЕ0487135, ЄБ4953544, ГЗ6617306, ВБ0154209, КЛ3484314, ТВ5954183, ТД0781070, СЛ3236307, грошові кошти номіналом 500 грн., у кількості 4 шт., серіями та номерами: ХБ1187880, ЄА4187052, ВЗ1573119, ЗА2069852, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 1 шт., серіями та номерами: ЕВ5644629, блокнот в чорній обкладинці, що виготовлена із матеріалу схожого на шкіру, а також DVD-R диск (а. с. 47-48, 52-54).

Одночасно суд враховує, що згідно ч.1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 частини1 ст. 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

Як встановлено судом, грошові кошти, загальна сума яких - 5 000 гривень, серед яких грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 шт., серіями та номерами: УЦ0095103, УТ4181653; грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 9 шт., серіями та номерами: ДА6010804, ДЕ0487135, ЄБ4953544, ГЗ6617306, ВБ0154209, КЛ3484314, ТВ5954183, ТД0781070, СЛ3236307, грошові кошти номіналом 500 грн., у кількості 4 шт., серіями та номерами: ХБ1187880, ЄА4187052, ВЗ1573119, ЗА2069852, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 1 шт., серіями та номерами: ЕВ5644629 призначались для схиляння службової особи до вчинення злочину. Санкцією ч.1 ст. 369 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі та штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин суд прийшов до переконання про необхідність застосування положень ст. 96-1, п. 2 ч. 1 ст.96-2 КК України, та застосування спеціальної конфіскації, тобто примусове безоплатне вилучення за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна, а саме грошових коштів у розмірі 5000 гривень, оскільки дані кошти призначались для схиляння особи до вчинення злочину.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Так, ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 14.06.2023 накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 5 000 гривень, серед яких купюри номіналом 100 грн 2 шт серіями та номерами: УЦ0095103, УТ4181653; 200 грн 9 шт. серіями та номерами: ДА6010804, ДЕ0487135, ЄБ4953544, ГЗ6617306, ВБ0154209, КЛ3484314, ТВ5954183, ТД781070, СЛ3236307; 500 грн - 4 шт серіями та номерами: ХБ1187880, ЄА4187052, ВЗ1573119, ЗА2069852; 1000 грн 1 шт серії ЕВ5644629; та блокнот в чорній обкладинці, що виготовлена із матеріалу схожого на шкіру, власником якого є ОСОБА_3 (а. с. 50).

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 50, 65-67, 70, 72, 96-1, 96-2 КК України, ст. ст. 100, 124, 174 КПК України, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень:

за ч.4 ст. 185 КК України, засудженого вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.06.2023 у виді 5 (п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України від відбування даного покарання ОСОБА_3 звільнити з випробуванням строком на 2 роки. Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

за ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень;

З урахуванням ч.3 ст. 72 КК України визначити, що покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарань не підлягає і якосновне покарання виконується самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 3 824,00 грн (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні (одержувач: ГУК Львів/Львівська тг/24060300; код отримувача (ЗКПО): 38008294; банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); р/р: UA013933).

Після набрання вироком законної сили зняти арешт з:

блокноту в чорній обкладинці, що виготовлена із матеріалу схожого на шкіру;

грошових коштів, загальною сумою - 5 000 гривень, серед яких грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 шт., серіями та номерами: УЦ0095103, УТ4181653; грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 9 шт., серіями та номерами: ДА6010804, ДЕ0487135, ЄБ4953544, ГЗ6617306, ВБ0154209, КЛ3484314, ТВ5954183, ТД0781070, СЛ3236307, грошові кошти номіналом 500 грн., у кількості 4 шт., серіями та номерами: ХБ1187880, ЄА4187052, ВЗ1573119, ЗА2069852, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 1 шт., серіями та номерами: ЕВ5644629

На підставі ст. 96-1, п. 2 ч. 1 ст.96-2 КК України, грошові кошти, загальна сума яких - 5 000 гривень, серед яких грошові кошти номіналом 100 грн. у кількості 2 шт., серіями та номерами: УЦ0095103, УТ4181653; грошові кошти номіналом 200 грн. у кількості 9 шт., серіями та номерами: ДА6010804, ДЕ0487135, ЄБ4953544, ГЗ6617306, ВБ0154209, КЛ3484314, ТВ5954183, ТД0781070, СЛ3236307, грошові кошти номіналом 500 грн., у кількості 4 шт., серіями та номерами: ХБ1187880, ЄА4187052, ВЗ1573119, ЗА2069852, грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 1 шт., серіями та номерами: ЕВ5644629, які призначались для схиляння особи до вчинення злочину, - конфіскувати в порядку спеціальної конфіскації в дохід держави.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили :

блокнот в чорній обкладинці, що виготовлена із матеріалу схожого на шкіру, власником якого є ОСОБА_3 - повернути власнику ОСОБА_3 ;

DVD-R диск, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000484 від 05.06.2023 залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000484 від 05.06.2023.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1