КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0002505 та № 0002815 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 11 лютого 2008 року Святошинським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі з випробуванням іспитовим строком на два роки;

- 05 жовтня 2009 року Святошинським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- 22 червня 2017 року Святошинським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 309 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки;

- 01 вересня 2017 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі. 17 січня 2020 року звільнений з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 30 березня 2011 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- 26 січня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 115 КК України до десяти років позбавлення волі; 15 квітня 2020 року звільнений з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року змінити в частині розподілу процесуальних витрат та постановити ухвалу, якою стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 1 300 гривень у рівних частинах, тобто по 650 гривень з кожного.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 15 вересня 2022 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Також вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнено солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 1 300 гривень за проведення експертизи № 4271 від 27 жовтня 2021 року.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини обвинувачений, правильність призначення покарання та встановлені судом фактичні обставини справи, вважає, що судом було допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор вказує на те, що суд не міг стягувати з обох обвинувачених витрати за проведення експертизи солідарно, оскільки солідарне стягнення суми процесуальних витрат законом не передбачено.

Вважає, що у вироку необхідно зазначити про стягнення з обвинувачених процесуальних витрат у рівних частинах.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, вважає, що судом було призначено надто суворе покарання, яке не відповідає його особі та вчиненому правопорушенню.

Звертає увагу на те, що він вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, щиро розкаявся і послідовно надав показання, які за своїм змістом відповідають встановленим судом обставинам.

ОСОБА_7 вказує на те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення не було завдано тяжких наслідків, майно було повернуто потерпілим, які в свою чергу, жодних претензій матеріального характеру не мають.

Наголошує на тому, що щиро розкаявся у вчиненому та зробив для себе належні висновки.

Апелянт також зазначає, що зареєстрований та проживає у місті Києві разом із своєю бабусею, яка потребує стороннього догляду.

Таким чином вважає, що у суду було достатньо підстав для призначення покарання із застосуванням інституту звільнення, що було б достатнім та необхідним для його виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 у вересні 2021 року зустрівся з ОСОБА_7 та домовився спільно вчинити крадіжку з території станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_3 , яка експлуатується ФОП ОСОБА_11 , яка огороджена та знаходиться під охороною та облаштована відеокамерами зовнішнього спостереження.

Реалізуючи свій спільний прямий умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 26 вересня 2021 року у нічний період доби прибули на місце знаходження вказаної станції технічного обслуговування автомобілів, зі сторони лісопаркової зони з боку вулиці Генерала Наумова в м. Києві, після чого, продовжуючи діяти спільно з метою досягнення спільної мети, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, через утворений отвір у вказаному паркані, проникли на територію станції технічного обслуговування автомобілів. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись на вказаній території, повторно відшукали та викрали: рульову рейку з наліпкою з наявним на ній написом «KIA MOTORS UM 57700C5101, 4UMEP103, Hundai, KIA, LHD 260715, 5102.A20715.20038», вартістю 5326 гривень 67 копійок; фрикціон АКПП (автоматичної коробки перемикання передач); головку блока циліндра; кронштейн генератора; автомобільний колісний диск; два автомобільні газові балони циліндричної форми з штрих-кодами-номерами: DHYT 1367195 та DH142061008, а всього майна на загальну суму 5 326 гривень 67 копійок, яке належить ОСОБА_11 , та поклали на заздалегідь заготовлений будівельний візок, з метою транспортування даних речей. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, у подальшому розпорядившись вищевказаним майном на власний розсуд.

Крім того, 27 вересня 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у нічний період доби, прибули на станцію технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_3 , яка експлуатується ФОП ОСОБА_11 , зі сторони лісопаркової зони з боку вулиці Генерала Наумова в м. Києві. Після чого, продовжуючи діяти спільно з метою досягнення спільної мети, переконавшись, що дана ділянка паркану не перебуває під постійним контролем охоронників, через утворений отвір у паркані, проникли на територію вказаної станції технічного обслуговування автомобілів. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, повторно відшукали та викрали: автомобільні алюмінієві генератори у кількості 7 штук, загальною вартістю 1964 гривні 23 копійки. Крім цього, помітивши на території станції припаркований автомобіль марки «Хюндай Соната» 2016 року виробництва з win: НОМЕР_1 темно-сірого кольору, що належить ОСОБА_12 , виявили, що дверцята в автомобіля відчинені, після чого відкривши дверцята вказаного автомобіля, проникли до салону, де побачили автомобільні запчастини, зняті з автомобіля марки «Хюндай Соната» 2014 року виробництва з win: НОМЕР_2 , а саме: електроблок з автомобіля марки «Хюндай Соната», «Continental. MODEL: H10SHU2020», с.н. НОМЕР_3 , вартістю 1466 гривень; пластиковий центральний бардачок з маркуванням «HUNDAI KIA», з автомобіля марки «Хюндай Соната», вартістю 689 гривень 67 копійок; підрульові перемикачі повороту «HUNDAI KIA» з автомобіля марки «Хюндай Соната», вартістю 1157 гривень; щиток приборів з маркуванням «HUNDAI KIA HYBRID» з автомобіля марки «Хюндай Соната», вартістю 1335 гривень 33 копійки; руль з автомобіля «Хюндай Соната», вартістю 2758 гривень; блок клімат контролю з маркуванням «HUNDAI» з автомобіля марки «Хюндай Соната», вартістю 1157 гривень 67 копійок, а всього майна на суму 10 527 гривень 90 копійок, які також викрали. Після чого, поклали все вищевказане майно у заздалегідь заготовлений будівельний візок з метою транспортування даних речей. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинули місця вчинення кримінального правопорушення, скориставшись вищевказаним отвором у паркані, обернувши викрадене майно на свою користь, у подальшому розпорядившись вищевказаним майном на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора - не заперечував, прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого - заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та правильно кваліфікував їх дій за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у сховище, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинувачених, апелянтами не оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а також в частині стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_7 покарання, в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Доводи обвинуваченого про те, що суд, призначаючи йому покарання, не врахував даних, що характеризують його особу та обставин, які пом`якшують покарання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини в повному обсязі були враховані судом.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме його щире каяття, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема, і за кримінальне правопорушення проти власності, на обліку у лікарів нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, офіційно не працевлаштований, має на утриманні бабу пенсійного віку, також суд врахував стан здоров`я обвинуваченого.

Судом першої інстанції правильно враховано щире каяття ОСОБА_7 , як обставину, що пом`якшує покарання.

Також судом обґрунтовано встановлено обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, але ближче до мінімального

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності, зокрема, і за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення та вчинив нове кримінальне правопорушення впродовж короткого проміжку часу після відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не бажає стати на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та його не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Поряд з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора про необхідність стягнення з обвинувачених судових витрат у рівних частинах.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи, що суд визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке було ними вчинено спільно за попередньою змовою групою осіб, то в такому випадку розмір судових витрат необхідно стягнути з кожного в рівних частинах.

Допущена судом першої інстанції помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом зміни вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргузаступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , задовольнити.

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 650 гривень, з кожного, витрат за проведення експертизи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4