УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 755/2418/22

провадження № 51-4667 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на рішення Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року,

встановив:

Як вбачається із наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з дня винесення вироку, тобто з 02 серпня 2022 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03 жовтня 2021 року по 05 жовтня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Зі змісту касаційної скарги слідує, що рішенням Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року змінено вирок районного суду щодо ОСОБА_4 із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішення апеляційного суду щодо нього.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно до ч. 5 ст. 427 КПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Усупереч вищезазначеної вимоги засуджений не долучив копію оскаржуваного рішення апеляційного суду, у зв`язку із чим Суд позбавлений можливості визначитись, чи касаційна скарга подана із дотриманням вимог ст. ст. 424 - 427 КПК України, а тому не можна вирішити питання, чи є підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, не погоджуючись із кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати на ст. 118 КК України, однак належного вмотивування зазначеним доводам не наводить.

Натомість засуджений вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

При цьому, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій касаційній скарзі засудженийне зазначає, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанціїта не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування чи зміни касаційним судом рішення апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни та з огляду на положення статей 370,404, 412-414, 419 цього Кодексу.

До того ж у поданій касаційній скарзі засуджений не вказує, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції та які доводи апеляційної скарги належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Крім цього, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Проте, у прохальній частині касаційної скарги засуджений не вказує на конкретне рішення апеляційного суду, яке суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має змінити, а просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, що не відповідає вимогам ст. 436 КПК України, чим допускає протиріччя.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається, чи бажає засуджений брати участь у касаційному розгляді.

Водночас Верховний Суд роз`яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правничою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правничою допомогою, звернувшись через адміністрацію установи виконання покарань до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» № 3460-VI від 02 червня 2011 року.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3