ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3007/23 Справа № 204/1077/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0002090 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого

ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку в 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язано обвинуваченого

ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Так, 28 листопада 2020 року близько 22.40 години водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «NISSAN QASHQAI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , рухався в Чечелівському районі міста Дніпра по вулиці Криворізькій з боку вулиці Робочої в напрямку вулиці Київської. Під час руху ОСОБА_8 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу та швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля «NISSAN QASHQAI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в районі будинку №4 по провулку Криворізькому, виїхав за межі проїзної частини праворуч, де скоїв наїзд на електроопору. Внаслідок ДТП пасажиру ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: еластичний рубець у лобно-тім`яній ділянці праворуч, крововилив у лобно-тім`яних та правій скроневій ділянках м`яких покривних тканин голови, крововилив на зовнішній поверхні твердої мозкової оболонки відповідно лобних та тім`яних часток головного мозку, перелом лобної кістки праворуч з переходом на клиноподібну, праву скроневу та тім`яні кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які в даному випадку призвели до настання смерті ОСОБА_13 . Порушення правил безпеки дорожнього руху, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи, виразилось в тому, що водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «NISSAN QASHQAI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1, Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 12.1 - "При виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно управляти їм", - невиконання якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку з застосуванням закону, який не підлягав застосуванню та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, в межах санкції статті у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор та представник потерпілої зазначають, аналогічні за змістом доводи, та вказують що що суд першої інстанції приймаючи оскаржене рішення та застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України послався на обставини, що пом`якшують покарання та позитивні характеристики обвинуваченого, однак не врахував, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, який призвів до смерті потерпілого за обтяжуючих обставин, а саме в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами свідка ОСОБА_14 , та яка безпідставно була відхилена судом, свою провину фактично визнав частково, також частково відшкодував шкоду потерпілій у вигляді матеріальних збитків, не відшкодувавши при цьому заподіяну моральну шкоду, що у своїй сукупності свідчить про недосягнення мети покарання у випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від його відбування.

Не погоджуючись з поданими прокурором та представником потерпілої апеляційними скаргами захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав заперечення, в яких вказував на необгрунтованість доводів апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Захисник акцентує увагу на тому, що обвинувачений визнає вину повністю, відшкодував матеріальну шкоду, намагається відшкодувати моральну шкоду потерпілій, на що на її банківську карту було здійснено два грошових перекази в сумі 2000 грн. та не відмовляється відшкодовувати її в майбутньому.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор, потерпіла та її представник у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційні скарги та з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими, й не заперечуються апелянтами, тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, а також про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає частково обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як зазначалось вище, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від до трьох років або без такого.

Обираючи вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, реєстрації та роботи, де характеризується виключно позитивно. Обставинами, які пом`якшують відповідальність судом першої інстанції визнано щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій. Обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства однак зі здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченого з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим призначив покарання у виді позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України.

Проте, з такими висновками не може погодитись апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, судом не надано належної оцінки тому факту, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке хоча і є необережним, однак належить до категорії тяжких злочинів, що призвело до смерті потерпілого. При цьому, як слідує з пояснень свідка ОСОБА_14 під час керування транспортним засобом ОСОБА_8 грубо порушував правила дорожнього руху, перевищував встановлену правилами швидкість для руху на що свідок та потерпілий робили йому зауваження, однак ОСОБА_8 , проявляючи злочинну самовпевненість не зменшив своєї швидкості, проїхав на червоний колір світлофору та допустив наїзд на електроопору.

Також, судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_8 не вжив заходів, спрямованих на відшкодування моральної шкоди потерпілій, а також позицію самої потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання.

В той же час, посилання захисника на те, що ОСОБА_8 вибачився та намагався відшкодувати моральну шкоду потерпілій, про що свідчать надані ним апеляційному суду квитанції, хоча і заслуговують на увагу, однак апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений майже напротязі всього розгляду справи в суді першої інстанції не вчиняв будь-яких дій спрямованих на відшкодування моральної шкоди, про що вказувала і потерпіла в суді апеляційної інстанції, та почав виплачувати кошти лише після усвідомлення невідворотності покарання. Більш того, надані захисником до заперечень платіжні квитанції свідчать, що перерахування коштів потерпілій були здійсненні вже після винесення вироку щодо обвинуваченого та відкриття апеляційного провадження за скаргами прокурора та представника потерпілої.

З огляду на вказані обставини, вирок суду не містить належного та достатнього обґрунтування щодо наявності виняткових обставин, які б дозволяли дійти висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе зі звільненням останнього від відбування покарання, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновки суду про можливість виправлення без відбування покарання є безпідставними.

В той же час, перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо неврахування судом першої інстанції обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про недоведеність стороною обвинувачення зазначеної обставини, з огляду на таке.

Перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, має бути встановлено шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, які є у кримінальному провадженні, зокрема, й на підставі показань свідків. (Постанова ККС ВС від 01.12.2021 у справі №672/1402/17).

У даному випадку, як на підставу, що підтверджує перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, прокурор та представник потерпілої у своїй апеляційній скарзі посилаються на покази свідка ОСОБА_14 .

Разом з тим, перевіривши покази зазначеної особи, які зафіксовані на технічному записі судового засідання суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вони носять характер припущень та за відсутності інших доказів, які б прямо чи опосередковано вказували, що ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не може поза розумним сумнівом підтверджувати зазначену обставину.

Так, зазначений свідок не змогла з впевненістю сказати який саме напій вживав ОСОБА_8 , який за своїм кольором схожий на ель та лимонад. В той же час, свідок ствердно вказував на те, що від ОСОБА_8 не було чутно запаху алкоголю, а її висновки про вживання алкогольних напоїв обвинуваченим ґрунтуються на власному сприйнятті поведінки обвинуваченого, який був веселий.

Апеляційний суд погоджується з тим, що сам по собі факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не спростовує того, що останній міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння, проте у даному випадку показань свідка ОСОБА_15 , які ґрунтуються на припущеннях об`єктивно недостатньо для визнання такої обставини, що обтяжує відповідальність, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг в цій частині є неприйнятними.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який має підвищену суспільну небезпеку, оскільки вчинений з застосуванням джерела підвищеної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав свою провину у вчиненні інкримінованого злочину, частково відшкодував завдані збитки, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та часткове відшкодування завданих збитків, апеляційний суд вважає, що покарання виключно у виді позбавлення волі, але в мінімальному розмірі, з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде відповідати вимогам ст. 50 КК України і буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої частково обгрунтованими, а вирок таким що підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Повний текст вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4