Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2314/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі контрольне провадження № 293/2314/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Троковичі Житомирського району та області, українцю, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою : АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.09.2023 року включно, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою, постановленою з істотним порушенням норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки їй як його захиснику не надали матеріали судового провадження для ознайомлення. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вказує, що приймаючи рішення суд першої інстанції не врахував належним чином що на утриманні ОСОБА_8 знаходиться його мати, яка є інвалідом по зору. Стверджує, що тяжкість покарання не може бути єдиним виправданням для продовження обвинуваченому виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

11.07.2023 року прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені у клопотанні прокурора не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №293/2314/21, в провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.10.2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався.

11.07.2023 року прокурор звернулася до Черняхівського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки такий строк спливає, а ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років.

Також судом враховано, вік обвинуваченого ОСОБА_8 , дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику обвинуваченого, те що він перебував у розшуку, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності зазначених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та перебував у розшуку в цьому кримінальному провадженні, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вказання апелянта на те, що постанова слідчого про розшук є незаконною, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 за місцем реєстрації був відсутній, на дзвінки не відповідав та поштову кореспонденцію не отримував, а тому його було оголошено в розшук.

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілу та свідків в даному кримінальному провадженні обгрунтований тим, що обвинуваченому відоме їхнє місце проживання, з частиною свідків він проживає в одному населеному пункті, с. Троковичі, і згідно пояснень потерпілої наданих суду, з нею неодноразово спілкувалися, як вона вважає знайомі ОСОБА_8 , та вчиняли на неї тиск з метою схилення останньої забрати заяву, а тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обгрунтований тим, що ОСОБА_8 раніше судимий, а саме вироком Черняхівського районного суду Житомирскьої області від 14.01.2022 року.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .. Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися, враховуючи наведені обставини.

Зазначення апелянтом про те, що відносно ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_8 та його захисником не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Вказання апелянта на те, що на утриманні ОСОБА_8 знаходиться його мати, яка є інвалідом по зору, також не впливає на правильність висновків суду.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_8 на захист, оскільки їм не було завчасно повідомлено про розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, і їй не надали для ознайомлення матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд клопотання прокурора 19.07.2023 року було проведено за участі обвинуваченого та його захисника. При цьому 19.07.2023 року, захисником було подано до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , яке вона підтримала в судовому засіданні, тобто їм було відомо про подане прокурором клопотання.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 пояснила, що з матеріалами кримінального провадження вона ознайомилася в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 порушено не було.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.09.2023року без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: