Справа №710/7/18
1-в/705/130/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія №92» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лікареве Новомиргородського району Кіровоградської області, з середньою освітою, не одруженого, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, який відбуває покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року, яким засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 року 10 місяців 24 днів позбавлення волі за попереднім вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 21.11.2012 року і визначено остаточне покарання у виді 5 років 10 місяців 24 днів; ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду від 15.07.2020 року вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року змінено в частині призначеного покарання, вважається засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання, покарання за вироком Шполянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2012 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2021 остаточно до відбування покарання визначено 6 років 10 місяців позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Начальник державної установи «Старобабанівська виправна колонія № 92» направив до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , у якому зазначив про те, що останній відбуває покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року, за яким засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 року 10 місяців 24 днів за попереднім вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 21.11.2012 року і визначено остаточну міру покарання 5 років 10 місяців 24 дні позбавлення волі. Термін відбуття покарання рахувати з 21.10.2019 року, зарахувавши строк перебування під вартою з 15.02.2018 року, згідно вироку Шполянського міськрайонного суду Черкаської області, тобто з часу взяття під варту.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду від 15.07.2020 року вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, змінено в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання, покарання за вироком Шполянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2012 року, остаточно призначено до відбування 5 років 10 місяців позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року посилання суду на обставину, що обтяжує покарання повторність. Датою початку строку відбування покарання вважати 15.02.2018 року. У решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2021 року визначено засудженому ОСОБА_6 покарання за вироком Шполянського районного суду від 16.07.2019 року та вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно до відбування покарання визначено 6 років 10 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 15.02.2018 року. Кінець строку відбування покарання: 15.12.2024 року.

Станом на 06.04.2023 року відбув 3/4 строку покарання 05 років 01 місяць 21 день, невідбута частина становить 01 рік 08 місяців 09 днів.

За період утримання в ДУ СІЗО м. Черкаси характеризувався негативно, 8 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, до праці не залучався, заохочень не мав.

З 11.12.2020 року відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)». За період відбування покарання характеризується позитивно. На цей час режиму відбування покарання не порушує, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Виконує обов`язки днювального відділення № 1. До своїх обов`язків ставиться сумлінно, за що заохочувався 5 раз правами начальника колонії. Стягнень не має.

У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує позитивно, робить належні висновки.

Перебуває на профілактичному обліку в установі, як особа, яка схильна до самоушкодження. За характером спокійний, врівноважений, не конфліктний.

Провину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється.

Має позов за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 15.07.2019 року щодо стягнення на користь держави процесуальних витрат у розмірі 572,00 грн., але з державної виконавчої служби документи про утримання позовів не надходили.

У зв`язку із зазначеним просить суд звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_6 .

Представник установи в судовому засіданні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 підтримав повністю. Зазначив, що засуджений відбуває покарання у СВК № 92 з 11.12.2020 року. За період відбування покарання характеризується позитивно. Не порушує режиму відбування покарання, працевлаштований днювальним і свої обов`язки виконує сумлінно. У відношенні до представників установи ввічливий, виконує їх законні вимоги, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує позитивно та робить належні висновки. Підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Підтримує стосунки з рідними. Стягнень не має. Протягом 2021-2022 має п`ять заохочень. У вчиненому розкаюється. Має заохочувальні норми щодо умовно-дострокового звільнення, заміни покарання більш м`яким а також дільниці соціальної реабілітації, але у їх задоволенні було відмовлено.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та зазначив про те, що формально наявні підстави для звільнення засудженого умовно-достроково, однак, на його думку, матеріали особової справи не свідчать про виправлення засудженого оскільки ОСОБА_6 , який неодноразово судимий, двічі вчиняв злочини в період умовно-дострокового звільнення та під час утримання у СІЗО за порушення умов мав 8 стягнень, хоча ці стягнення і погашені. Має цивільний позов, який не погашено. Отже вважає, що підстави для задоволення клопотання у вказаному випадку відсутні.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання начальника установи. Зазначив про те, що він відбув 3/4 строку покарання, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований, належним чином виконує усі обов`язки, покладені на нього, як на засудженого, за що неодноразово заохочувався, щиро розкаюється у вчиненому, має ряд заохочень, стягнень за період відбування покарання в СВК № 92 не має. Дійсно, відбуваючи раніше покарання у слідчому ізоляторі мав стягнення, але всі вони погашені та зняті у визначеному порядку і на цей час він зробив для себе належні висновки, змінив поведінку, а тому стягнень в СВК не має. Вважає, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому просить суд клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення клопотання.

Суд, вислухавши думку представника установи, прокурора та врахувавши позицію засудженого, вивчивши письмові матеріали клопотання та особової справи засудженого, вважає, що є підстави для задоволення клопотання виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини 1 статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року, за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання у виді 1 року 10 місяців 24 днів за попереднім вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 21.11.2012 року і визначено остаточну міру покарання 5 років 10 місяців 24 дні позбавлення волі. Термін відбуття покарання рахувати з 21.10.2019 року, зараховано строк перебування під вартою з 15.02.2018 року, згідно вироку Шполянського міськрайонного суду Черкаської області, тобто з часу взяття під варту.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду від 15.07.2020 року вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, змінено в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання, покарання за вироком Шполянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2012 року, остаточно призначено до відбування 5 років 10 місяців позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року посилання суду на обставину, що обтяжує покарання повторність. Датою початку строку відбування покарання вважати 15.02.2018 року. У решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2021 року визначено засудженому ОСОБА_6 покарання за вироком Шполянського районного суду від 16.07.2019 року та вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.10.2019 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно до відбування покарання визначено 6 років 10 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахується з 15.02.2018 року.

Кінець строку відбування покарання: 15.12.2024 року. На момент направлення начальником установи клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого, відбув 3/4 строку покарання.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, затвердженої 06.04.2023 року, засуджений ОСОБА_6 за період 2021-2022 років має 5 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. За період 2018-2019 років мав стягнень, які погашені.

Згідно довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» станом на 02.05.2023 року невідбута ОСОБА_6 частина покарання становить 01 рік 07 місяців 13 днів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за період відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований днювальним, за що має заохочення, відбув 3/4 призначеного судом покарання, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує у визначеному порядку, виконує законні вимоги представників адміністрації установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує зв`язки з рідними, приймає участь у суспільно-корисному житті установи. Крім того, будь-яких фактів порушення засудженим режиму відбування покарання та іншої протиправної поведінки, які б свідчили про небажання стати на шлях виправлення та вказували б на зневажливе ставлення до праці, протягом останніх більш ніж 3-х років матеріали справи не містять. При цьому, суд враховує, що всі стягнення були застосовані до ОСОБА_6 у 2018-2019 роках під час утримання в СІЗО, тобто до фактичного відбування покарання в колонії, а заохочення засуджений отримав починаючи з 02.04.2021 року і до 05.10.2022 року, тобто менше ніж через півроку відбування покарання у СВК № 92 і не за кілька місяців перед застосуванням заохочувальних норм. На думку суду, останній в повній мірі усвідомив наслідки вчиненого ним злочину, щиро шкодує про такі. Вказані обставини в своїй сукупності, на думку суду, свідчать про доведеність його виправлення.

Суд не враховує доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 вчиняв злочини в період умовно-дострокового звільнення, мав значну кількість накладених на нього стягнень та ряд судимостей, оскільки за результатом аналізу матеріалів особової справи засудженого та пояснень представника установи, така позиція прокурора має формальний підхід, прокурором не враховується активна, позитивна та стійка динаміка поведінки засудженого ОСОБА_6 протягом тривалого часу відбування покарання за відсутності будь-яких стягнень в цей період. Крім цього, наявні стягнення мали місце більше трьох років тому та є погашеними та зняті в установленому законом порядку.

Крім цього, законом прямо передбачена можливість застосування ст.81 КК України відносно особи, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

За таких обставин, на думку суду, ОСОБА_6 дотримано умови застосування положень статті 81 КК України.

Суд також бере до уваги, що об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, що є підставою для відмови в застосуванні статті 81 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Враховуючи строк покарання, який вже відбув ОСОБА_6 , суд вважає, що на цей час досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що, з огляду на реально відбуту засудженим міру покарання, з врахуванням даних про його особу, поведінку під час відбування покарань, встановлене в ході судового розгляду клопотання сумлінне ставлення до праці, клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього підлягає до задоволення.

Суд також вважає, що саме таке рішення сприятиме подальшій ресоціалізації засудженого ОСОБА_6 після відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст.369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія №92» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на невідбуту частину покарання 01 рік 06 місяців 29 днів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1