Провадження №11-кп/824/4344/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м .Києва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працюючого водієм в КП ШЕУ Оболонського району м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, 25.04.2019 приблизно о 18 год. 10 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним самоскидом марки «ЗИЛ-ММЗ 4502» номерний знак НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині Набережного шосе у м. Києві зі сторони Паркового мосту в напрямку мосту Метро у першій (крайній правій) смузі з трьох наявних в його напрямку руху. В салоні вказаного самоскида знаходився пасажир ОСОБА_9 . Під час руху ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України: п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 підпункту «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 13.1: водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним самоскидом марки «ЗИЛ-ММЗ 4502» номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в межах першої (крайньої правої) смуги проїзної частини Набережного шосе у м. Києві, маючи об`єктивну змогу в умовах наявної дорожньої обстановки обрати безпечний інтервал до правого краю проїзної частини (виділеного бордюрним каменем) та дотримуватись його в процесі руху, будучи обізнаним, що здійснює перевезення вантажу, який в значній мірі впливає на стійкість транспортного засобу на дорозі, будучи зобов`язаним забезпечити безконтактне просування бокових частин транспортного засобу повз нерухомі об`єкти, не врахував, що рухається у безпосередній близькості від бордюрного каменю, відволікся від керування транспортним засобом та його розташуванням на дорозі, допустив контакт правими колесами автомобіля з бордюрним каменем, внаслідок чого втратив можливість безпечно керувати ним, та створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, в районі будівлі №12 по Набережному шосе у м. Києві, виїхав за межі проїзної частини, де допустив перекидання вищезазначеного транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забійної рани лобно-тім`яної ділянки, саден м`яких тканин голови; закритої хребетно-спинномозкова травми: компресійно-уламкові переломи тіл 12 грудного, 1-3 поперекових хребців зі зміщенням кісткових уламків 1 поперекового хребця в спинномозковий канал, розриву твердої мозкової оболонки, забою та стисненням спинного мозку на цьому рівні, відрив остистих відростків 12 грудного - 1 поперекового хребців з переходом на дугу ліворуч, садно в проекції 1-2 поперекових хребців паравертебрального справа; садна м`яких тканин всього тіла, лівої кисті, правого плеча, які в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться у прямому (причинно-наслідковому) зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.

В обґрунтуванні вказує, що суд дійшов до помилкового висновку щодо не застосування до обвинуваченого додаткового покарання, у виді позбавлення спеціального права. Вважає, що суд належним чином не мотивував таке своє рішення, оскільки вказівка на те, що наявність права керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, жодним чином не підтверджена дослідженими судом доказами, окрім показів самого ОСОБА_7 . Вважає, що щире каяття у вчинені необережного злочину має суттєве значення для суду при призначенні виду та міри покарання, яке не оскаржується, але жодним чином не виправдовує не призначення додаткового покарання. При цьому, зважаючи на обставини дорожньо-транспортної пригоди, визнаними судом доведеними, саме неуважність водія призвели до наслідків у вигляді смерті потерпілого. Жодних інших підстав, які б дозволяли законно та обґрунтовано не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що суд не допустив жодних порушень вимог кримінального процесуального закону та призначене покарання повністю відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу без законних на те підстав. В обґрунтуванні вказує, що в жодному судовому засідання при розгляді даних матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 не брав участі, обвинувальний акт не затверджував, в постанові про призначення групи прокурорів від 02.05.2019 не зазначений. Крім цього, Печерський районний суд м. Києва не підпадає під територіальну юрисдикцію Святошинської окружної прокуратури м. Києва, де працює даний прокурор. Неподання прокурором ОСОБА_8 постанови про групу прокурорів разом з апеляційною скаргою унеможливлює здійснення належної перевірки права на оскарження вироку Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2023.

Разом з тим, безпідставно апелянтом вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку скоїв ОСОБА_7 , помер потерпілий ОСОБА_9 . У висновку судово-медичної експертизи від 20.09.2029 зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, та знаходять в прямому (причинно-наслідковому) зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою. Свідоцтва про смерть ОСОБА_9 протягом розгляду матеріалів кримінального провадження не надходило до суду. ОСОБА_7 звертає увагу суду, що він вчинив необережний злочин, має постійне місце проживання, одружений, працює, за місцем роботи у комунальній корпорації «Київавтодор» в «Шляхово-експлуатаційному управлінні по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва та попередньому місці роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, на початку повномасштабного вторгнення в Україну активно приймав участь у захисті Києва.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який вважав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення необґрунтованими, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст.75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є необережним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, роботи, одружений, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря- психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 буде призначення йому покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами, та застосуванням звільнення від призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України.

Доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Дійсно, внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження. Проте, вказана обставина сама по собі не може бути визначальною для обов`язкового призначення додаткового покарання, а має враховуватися в сукупності з даними щодо особи обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_7 працює водієм, має виключно позитивні характеристики, матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про систематичне ігнорування ним Правил дорожнього руху, також ним відшкодована шкода потерпілому. Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на те, що не призначення додаткового покарання буде перешкоджати досягненню мети покарання, визначеної ст.50 КК України.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання не суперечить вимогам закону, воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, як вбачається з постанови про зміну групи прокурорів від 27 лютого 2023 року, за підписом заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 було включено до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000472. Також, прокурор ОСОБА_8 брав участь у судовому засіданні 03 березня 2023 року у даному кримінальному провадженні. З огляду на це, доводи обвинуваченого щодо відсутності права на подання прокурором ОСОБА_8 апеляційної скарги, є необгрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: