Справа № 489/3779/23
Провадження № 1-кп/489/842/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

10 серпня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0000668 від 02.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4, 357 ч. 1 та 357 ч. 3 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту 24.02.2022 на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, Законом України «Про продовження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, який продовжувався 15.03.2022, 21.04.2022, 15.08.2022, 16.11.2022, 07.02.2023 та останній раз 02.05.2023 - строком на 90 діб.

01.06.2023 о 17:29 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні супермаркету ТОВ «АТБ-маркет», що розташований за адресою: вул. Херсонське Шосе, 90-А, м. Миколаїв Миколаївської області, в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно ОСОБА_6 , а саме: гаманець «Baellerry» зі шкіряного замінника сірого кольору, який матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 700 грн. Після того ОСОБА_3 з місця вчинення вказаного кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілий матеріальні збитки на вказану суму.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, 01.06.2023 о 17:29 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні супермаркету ТОВ «АТБ-маркет», що розташований за адресою: вул. Херсонське Шосе, 90-А, м. Миколаїв Миколаївської області, в ході вчинення крадіжки, умисно, з корисливих мотивів викрав банківську картку для виплат «VISA «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та банківську картку «MasterCard «Monobank» № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 та які матеріальної цінності не становлять та відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 відповідають визначенню поняття «документ» та є його різновидом.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, 01.06.2023 о 17:29 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні супермаркету ТОВ «АТБ-маркет», що розташований за адресою: вул. Херсонське Шосе, 90-А, м. Миколаїв Миколаївської області, в ході вчинення крадіжки, викрав паспорт громадянина України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пенсійне посвідчення на ім`я останньої серії НОМЕР_4 , які для потерпілої матеріальної цінності не становлять та є документами, що засвідчують важливі факти і події в житті людини і втрата яких суттєво утруднює реалізацію її прав, свобод і законних інтересів.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.

10 липня 2023 між прокурором та підозрюваним за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував завдані матеріальні збитки. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести підозрюваний: за ч. 1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч. 3 ст. 357 КК України - 1 рік 6 місяців обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи підозрюваного, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпіла надала письмову згоду на укладення між прокурором та підозрюваним угоди про визнання винуватості, а також відсутність претензій матеріального характеру.

Прокурор, обвинувачений та його захисник під час підготовчого судового засідання підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, та ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, які є кримінальними проступками.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 10.07.2023 між прокурором та підозрюваним за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, не має негативної характеристики, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження їх прав та свобод, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільні позови не заявлялися.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

У кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями369-371,373,374,376 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 10.07.2023 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 10.08.2023.

Речові докази:

- гаманець «Baellerry» сірого кольору, банківську картку для виплат «VISA «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , банківську картку «MasterCard «Monobank» № НОМЕР_2 , пенсійне посвідчення та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 залишити у потерпілої ОСОБА_6 ;

- цифровий носій «Verbatim» CD-R залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1