Номер провадження: 11-кп/813/1076/23
Справа № 946/707/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до ЄРДР від 11.01.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Арциз Одеської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, працюючої продавцем в магазині «П`ятачок», заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

-у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з моменту початку виконання ОСОБА_8 громадських робіт.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 02.01.2023 о 21:30 годині, ОСОБА_8 , знаходячись в палаті №2 терапевтичного відділення Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Саф`янівської сільської ради», розташованого по вул. Білгород-Дністровській, 31 в м. Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області, під час сварки із ОСОБА_9 , виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, вдарила один раз правою рукою у шию та один раз правою ногою у ліву сідницю останньої, чим спричинила ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді синця. Через деякий час, продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, ОСОБА_8 у коридорі того ж терапевтичного відділення нанесла декілька ударів ногами у тулуб та у нижні кінцівки ОСОБА_9 , в результаті чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді садна на шиї, синців на тулубі та на правій нижній кінцівці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з наведеним вироком, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , звернувся до суд із апеляційною скаргою, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, зазначає, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Так, ОСОБА_8 з 18 років працює, заробляє самостійно на своє життя, їжу та ліки, тому виконання вироку значно погіршить її матеріальний стан. Крім того, обвинувачена перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: сахарний діабет другого типу. До того ж, обвинувачена уклала шлюб та проходить курс лікування та намагається стати матір`ю.

На підставі наведеного захисник просить змінити оскаржуваний вирок в частині покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, стороною захисту було додатково надано довідку від 25.05.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_8 знаходиться на обліку у жіночій консультації, термін вагітності 13 тижнів.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України у відповідності до статей 381, 382 КПК України розглянуто у спрощеному провадженні.

Вирок суду стороною захисту оскаржується в частині призначеного покарання.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного покарання є слушними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що інкриміноване кримінальне правопорушення обвинуваченій згідно ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок, дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, не належить до осіб з інвалідністю, не вагітна та не перебуває у відпустці по догляду за дитиною, за місцем проживання обвинувачена ОСОБА_8 характеризується позитивно. Враховано обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та зважив на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_8 покарання у межах санкції частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення у виді громадських робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Разом з тим суд не надав належної оцінки встановленим обставинам та не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні менш суворого заходу примусу, передбаченого санкцією ч.1 ст. 125 КК України.

Додержання загальних засад призначення покарання, вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч.2 ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що указаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканність має вищу цінність порівняно з правом власності й іншими речовими правами.

З огляду на викладене, колегія суддів, беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченої, яка має відповідну освіту, заміжня, офіційно працевлаштована, май постійне місце проживання, за яким компрометуючі матеріали відсутні, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: сахарний діабет другого типу; конкретні обставини справи - визнання вини та щире каяття обвинуваченої, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, цивільний позов не заявлено та зважаючи, що станом на 25.05.2023 року ОСОБА_8 перебуває у стані вагітності з терміном 13 тижнів, приходить до висновку про можливість пом`якшити обвинуваченій покарання, призначивши мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Призначення ОСОБА_8 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, який випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, з врахуванням ч.2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника ? задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, ?

ухвалив:

Апеляційну захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , - задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до ЄРДР від 11.01.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3