ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 16 вересня 2023 року включно.

Одночасно обвинуваченому визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду клопотання прокурора, продовжують існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, тому підстави для продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, підстав для незастосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу не має, а обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не передбачено КПК України.

Суд врахував, що обвинувачений мешкає у Донецькій області, Лиманська ТГ, тобто у населеному пункті наближеному до зони бойових дій, що, з урахуванням висунутого обвинувачення посилює ризик переховування від суду.

Крім того, виходячи з вимог ст. 183 КПК України, враховуючи, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає за можливе визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК України у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 214 720 грн. 00 коп. (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять гривень).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з вказаним рішенням захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні прокурора, або розглянути можливість застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

Зазначає, що фактично суд першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежився лише формальним посиланням на законодавчі (стандартні) підстави для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтуваності до конкретної особи.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту.

Вказує, що ОСОБА_7 , був підданий тортурам з боку окупаційний військ, неодноразово здійснював допомогу представникам ЗСУ харчами, речами, здійснював ремонт технічних засобів ЗСУ, характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано дані про особу ОСОБА_7 , який одружений, має сина, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. Син ОСОБА_7 наразі служить за контрактом в ЗСУ з 2019 року.

ОСОБА_7 має на утриманні дружину, яка є інвалідом 3 групи по зору. Будинок, де мешкав обвинувачений разом із родиною восени 2022 року зруйновано ракетним ударом. Має хронічні захворювання.

Зазначає, що всі перераховані прокурором ризики є необгрунтованими та не підтвердженими.

Також вказує, що суд не надав обґрунтованої та вмотивованої оцінки щодо можливості або не можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання не доставлений, про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про його особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченого, колегія суддів вважає їх слушними та такими, що не позбавленні правових і фактичних підстав.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000961 щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції в підготовчому судовому засіданні 19 липня 2023 року, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість обвинувачених незаконно впливати на свідків, потерпілого.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, а отже, останній будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі кримінальне провадження тільки призначено до розгляду, свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, в той час як їх анкетні дані та адреси проживання відомі обвинуваченому, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Разом з цим, при визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого та дійшов помилкового висновку про визначення останньому занадто великого розміру застави.

Доводи апеляційної скарги захисника, в тому числі щодо надмірного розміру застосованої до обвинувачених застави, приймаються колегією суддів до уваги.

Так, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з матеріалами провадження, при оцінці майнового стану обвинуваченого колегія суддів враховує, що із таких не вбачається доказів отримання ним значного доходу, будь-які інші дані про наявність у його власності цінного майна чи інших активів у матеріалах провадження також відсутні.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , є особою раніше не судимою, одружений, має на утриманні дружину, яка є інвалідом 3 групи по зору, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має хронічні захворювання серця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначена слідчим суддею застава щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - 214 720 грн. є завідомо непомірною для нього та може порушити права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , враховуючи дані про його особу, його майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір застави до 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для обвинуваченого з урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Водночас, враховуючи, те що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, поведінку учасників судового провадження, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ "Бевз та інші проти України" від 25 червня 2020 року й "Левченко та інші проти України" від 11 квітня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,строком до 16 вересня 2023 року включно.

Встановити ОСОБА_7 заставу у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому дислокується військова частина в якій він проходить військову службу, без письмового дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3