Березівський районний суд Одеської області
24.04.2023
Справа № 494/1790/21
Провадження № 1-кп/494/63/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законний представник ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференція в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження №0000349 від 26.07.2021 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. м. Ізмаїл Одеської області, учня ЗОШ, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),-

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2021 року приблизно о 03:00 годині більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві оренди належить ФОП « ОСОБА_7 ». Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 шляхом пошкодження викруткою захисного ролету вікна, незаконно проник у вищевказане приміщення магазину, де у шухляді столу виявив та викрав грошові кошти у сумі 3800 грн, з яких номіналом 20 грн 7 купюр, 1 грн 10 купюр, 5 грн 4 купюри, 50 грн 4 купюри, 10 грн 6 купюр, 200 грн 14 купюр та 30 грн монетами різного номіналу. У подальшому ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши злочинними діями матеріальну шкоду ФОП « ОСОБА_7 » на загальну суму 3800 гривень.

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України

.

Потерпілий ОСОБА_7 у судові засідання не з`явився. 27.09.2022 року надіслав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутності та просить покарання призначити покарання згідного чинного законодавства. (а.с.42).

Суд, виконуючи вимоги ст.325 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України), заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднаного проникненням у інше приміщення, тобто вчинив злочин передбачений частиною третьою статті 185 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинувачених та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений та його законний представник ОСОБА_5 правильно розуміють зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання.

Суд також враховує надану досудову доповідь центру пробації відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вказує про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк із відповідними рекомендаціями. .

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який характеризується за місцем мешкання посередньо, є неповнолітньою особою, а також те, що ОСОБА_4 судимий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області під час розгляду даної справи.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України відносно ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання

призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. Окрім цього, на підставі ч.4 ст.70 КПК Уукраїни шляхом поглинання менш суворим більш суворим приєднати вирок Ізмаїльського районного суду Одеської області та визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки та покладанням відповідних обов`язків. Захисник, обвинувачений та законний представник просили не застосовувати позбавлення волі.

У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки він визнав свою вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого який є неповнолітнім, тяжкості вчиненого ним злочину, розмір завданого збитку, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, його законного представника та захисника, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомили протиправну поведінку, виявляють жаль з приводу вчиненого злочину, з урахуванням досудової доповіді органу пробації, суд доходить висновку про необхідність призначення покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та покладанням відповідних обов`язків. Водночас, враховуючи наявний вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2022 року року, яким ОСОБА_4 визначено покарання 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та на підставі ч.4 ст.70 КК України за даним вироком, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 2 роки та покладанням відповідних обов`язків. Окрім цього, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого додатковий обов`язок , а саме: пройти курс пробаційної програми «Зміна прокримінального мислення».

Цивільний позов по справі не заявлений.

Стягнути витрати на проведення експертиз з ОСОБА_4 у сумі 2402,68 грн. .

Речові докази у кримінальному провадженні - знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ст.70,72, ч.3 ст.185 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України у даному криміналному провадженні №0000349 та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Враховуючи наявний вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2022 року, який набрав законної сили під час розгляду даного обвинувального акту, та яким ОСОБА_4 визначено покарання 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки з покладанням відповідних обов`язків визначених ст.75, 76 КК України, та на підставі ч.4 ст.70 КК України за даним вироком, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Покласти на ОСОБА_4 додатковий обов`язок , а саме: пройти курс пробаційної програми «Зміна прокримінального мислення».

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувалися.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Стягнути з законного представника ОСОБА_5 , яка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , відшкодування судових витрат за проведення експертиз у розмірі 2402 грн. 68 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні 0000349, а саме: викрутку з чорною рукояткою, кофту спортивну із надписом «ПУМА» та коробку білого кольору - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1