Справа № 343/1489/20
Провадження № 11-кп/4808/450/23
Категорія ст. 115 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду від 22 червня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 115 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що оскаржуваний вирок постановлений з грубим порушенням кримінального процесуального закону, висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, окрім цього, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок підлягає до скасування.

Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував показання потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала, що на руці у ОСОБА_8 був поріз від ножа. Не вірить, що ОСОБА_8 умисно убив батька, бо коли батько був тверезий, між ними були дружні відносини, однак коли батько випивав він був дуже конфліктний. Перед тим днем, батька були побили якісь хлопці.

Безпосередньо дослідивши в судовому засіданні вищевказані докази на які у вироку посилається суд, було здобуто інформацію, що ОСОБА_12 часто зловживав спиртним, в п`яному стані був агресивним, неодноразово до дня смерті конфліктував з ОСОБА_8 , наносив йому удари ножем та іншими предметами, погрожував вбивством. Також, суд отримав відомості, що в день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 20 год., ОСОБА_12 перед своєю донькою ударив ОСОБА_8 рукою в обличчя, і коли ОСОБА_8 уникаючи конфлікту виходив з квартири, ОСОБА_12 вибіг за ним в коридор з кухонним ножем.

Окрім цього, звертає увагу суду на те, що його підзахисний стверджує, що якби він не захищався, ОСОБА_12 його б зарізав, тому його дії слід кваліфікував, як вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, за ст. 118 КК України.

Також судом не враховано той факт, що ОСОБА_8 має певні особливості психіки, стаціонарно з 13.01.2000 року по 25.01.2000 року знаходився на лікуванні в державній обласній психіатричній клінічній лікарні №1, що підтверджено дослідженими в суді документами та психодіагностичним дослідженням ОСОБА_8 , проведеним експертом судово - психологічної експертизи від 30.03.2023 року, за яким визначено, що процеси запам`ятовування та відтворення є зниженими за рахунок нестійкої активної уваги, інтелектуальний розвиток нище середнього, який відповідає отриманій освіті і досвіду, однак вказані обставини жодним чином не впливають на кваліфікацію його діяння в кримінальному процесуальному плані.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 22.06.2023 року скасувати. Постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження за ст. 115 ч.1 КК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, так як ОСОБА_8 знаходився в стані необхідної оборони.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі вважає, вирок суду першої інстанції від 22.06.2023 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції у вироку не навів переконливих мотивів на спростування доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.2 п.4 КК України. Мотиви викладені у вироку суду, вказують на те, що аналіз досліджених під час судового слідства доказів проведений односторонньо, а їх юридична оцінка - упереджена.

Окрім цього, суд першої інстанції перекваліфіковуючи кримінальне провадження з ст. 115 ч.2 п.4 КК України мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не надано доказів про те, що ОСОБА_8 завдаючи удари в життєво важливі органи ОСОБА_12 , свідомо бажав того, щоб останній відчував додаткові страждання та біль, які не були необхідними для настання його смерті та щоб така смерть була довготривалою та найболючішою.

Судом звернуто увагу на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в день вчинення вбивства її батька ОСОБА_12 , перебувала в квартирі разом з учасниками конфлікту, однак будучи допитаною в судових засіданнях вказала, що бачила лише початок конфлікту та чула шум, однак, що саме відбувалося не знала. Про смерть свого батька дізналася вранці наступного дня від ОСОБА_8 .

Вказаний факт спростовується проведеним тимчасовим доступом на підставі ухвали колегії суддів від 29.07.2021 року до звукозапису телефонного дзвінка на лінію «102» о 19 год. 59 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 з номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_10 в ході відтворення вказаного звукозапису чути голос жінки, яка постійно кричить, а інша представившись оператором «102» запитує останню, звідки вона телефонує, який населений пункт та щоб вона перестала кричати і на цьому розмова переривається. Отже, проаналізувавши вказаний факт, встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 чула як ОСОБА_8 вбиває її батька, що підтверджує факт вчинення вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_12 з особливою жорстокістю.

Також вважає, що колегією суддів зроблено передчасний висновок, що в обвинуваченого ОСОБА_8 не було умислу на спричинення вбивства з особливою жорстокістю.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , яка полягає у наданні суду різних показів, які повністю суперечать один одному та фактичним обставинам справи свідчить про намір ввести суд в оману з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Окрім цього, характер тілесних ушкоджень, жорстокість та їхня кількість свідчать про прямий умисел ОСОБА_8 на заподіяння злочину, інкримінованого йому представником публічного обвинувачення.

Звертає увагу суду на те, що необґрунтована перекваліфікація із ст. 115 ч.2 п.4 КК України на ст. 115 ч.1 КК України потягнула пом`якшення кримінально - правового становища обвинуваченого. Вказує, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, адже фактично обвинувачений холоднокровно позбавив життя потерпілого, та поніс за це несправедливо м`яке покарання.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 22.06.2023 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.2 п.4 КК України та призначити йому покарання 15 років позбавлення волі.

Вироком суду від 22 червня 2023 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вказано обчислювати з часу фактичного затримання, а саме: з 19:05 год. 04 червня 2020 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 04.06.2020 до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави: 817 гривень 45 копійок витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109/11/3-228МРВ/20; 1961 гривню 40 копійок за проведення експертизи № СЕ-19/109/8/5-449Д/20; 15 102 гривні 40 копійок витрат за проведення судово-психологічної експертизи № СЕ-19/114-23/31-ПС.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Згідно з обвинувальним актом ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20.00 год. ОСОБА_8 спільно зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 знаходився по місцю її проживання за адресою АДРЕСА_3 . В цей час до вказаної квартири повернувся батько ОСОБА_10 - ОСОБА_12 , який являється власником даного помешкання, і між обома чоловіками на ґрунті неприязних відносин виник словесний конфлікт.

Під час вказаного конфлікту, який розпочав ОСОБА_8 , обидва чоловіки пройшли у кімнату ОСОБА_12 , де у ОСОБА_8 виник умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_12 , тобто на його умисне вбивство.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_12 , діючи на ґрунті неприязних відносин, розуміючи, що ОСОБА_12 є особою похилого віку, враховуючи свою значну перевагу у фізичній силі і те, що останній не матиме змоги належним чином захищатися, умисно наніс йому кулаками обох рук декілька цілеспрямованих ударів у ділянку обличчя. Від отриманих ударів ОСОБА_12 втратив рівновагу та впав на підлогу, а ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, умисно наніс лежачому на підлозі ОСОБА_12 ще ряд цілеспрямованих ударів ногами у життєво важливі частини тіла - голову, грудну клітку та ділянку живота, у результаті чого спричинив останньому особливі фізичні страждання.

Звуки нанесення ударів привернули увагу дочки ОСОБА_12 - ОСОБА_10 , яка, перебуваючи у сусідній кімнаті і не маючи змоги через стан свого здоров`я припинити даний конфлікт та фізичні страждання свого батька, почала викрикувати до ОСОБА_8 з проханням, щоб той залишив її батька у спокої.

Однак ОСОБА_8 , не звертаючи жодної уваги на прохання колишньої дружини, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 через свій безпорадний стан не зможе перешкодити йому у вчиненні задуманого, а також те, що своїми діями шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень завдав ОСОБА_12 нестерпного фізичного болю, особливих фізичних та моральних страждань, а його доньці - особливих моральних страждань, продовжив наносити потерпілому цілеспрямовані удари у життєво важливі частини тіла - голову, грудну клітку та ділянку живота, а також по верхніх та нижніх кінцівках, завдавши йому в загальній кількості не менше 28 ударів.

Внаслідок нанесення ОСОБА_8 ударів ОСОБА_12 останньому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки, крововиливами в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні, забійною раною волосистої частини голови справа, множинними синцями, забійною раною та саднами у ділянці обличчя, крововиливами підслизової оболонки губ, забійною раною на слизовій оболонці верхньої губи; закритої травми грудної клітки з множинними двобічними переломами ребер (2-8-го справа, 3-7-го зліва), крововиливами в міжреберні м`язи та під пристінкову плевру в місцях переломів ребер, крововиливом в ділянці навколосерцевої сумки; закритої травми органів черевної порожнини з під капсульним розривом печінки, крововиливом в сальник та навколишню жирову тканину підшлункової залози, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього степеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя у момент спричинення, а також легкі тілесні ушкодження у вигляд садна та синців у ділянках лівого плечового суглобу, грудної клітки, правої кисті та правої стопи, садна та синця у ділянці кисті.

В подальшому ОСОБА_8 після спричинення ОСОБА_12 особливих фізичних страждань та нестерпного фізичного болю, що тривало від декількох хвилин до 40 хвилин, продовжуючи свої злочинні дії, з метою доведення свого злочинного наміру до завершення, умисно здавив обома руками шию ОСОБА_12 , від чого той помер на місці події від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї руками.

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції від 22 червня 2023 року скасувати. Щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, вважають її незаконною та необгрунтованою;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.2 п.4 КК України та призначити йому покарання 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі захисника ОСОБА_9 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки згідно показань наданих потерпілою ОСОБА_10 в суді першої інстанції дії обвинуваченого слід було перекваліфікувати на ст. 118 КК України є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та письмові докази, а саме: витяг з ЄРДР № 0000262 від 04.06.2020 року; рапорт старшого інспектора - чергового Долинського ВП ОСОБА_16 від 04.06.2020 року; заява ОСОБА_10 від 04.06.2020 року, якою остання надає добровільну згоду працівникам поліції на огляд квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , де помер ОСОБА_12 ; протокол огляду місця події від 04.06.2020 року; протокол огляду місця події від 04.06.2020 року з фототаблицею, проведеного за участі ОСОБА_10 , згідно з яким було оглянуто квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; протокол огляду від 08.07.2020 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон марки «ERGO F 181 Step», де при ввімкненні телефону та огляді меню вхідних / вихідних дзвінків встановлено, що о 19:59 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 було здійснено дзвінок тривалістю 00.00.57 на номер 102, о 20:20 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалістю 00.00.03 було здійснено дзвінок на номер 103; протокол огляду від 18.07.2020 року, де предметом огляду являється паперовий конверт білого кольору, який містить CD - R диск, при перегляді якого встановлено, що він містить відео файл з записом розмови двох жінок, де одна з них просить визвати їй поліцію, а інша, представившись 102, запитує останню, звідки вона телефонує, який населений пункт, та щоб вона представилась, а у відповідь остання починає не розбірливо говорити і кричати, і на цьому розмова переривається; висновок експерта № 44 судово - медичної експертизи від 04.06.2020 року; протокол огляду трупа від 04.06.2020 року; висновок судово - медичної експертизи № 35 від 04.06.2020 року, висновок судово - медичної експертизи № 123 від 18.06.2020 року та фототаблиці до нього; висновок експертизи № 717 від 02.07.2020 року, висновок експерта № 703 від 24.06.2020 року, протокол відібрання біологічних зразків від 04.06.2020 року, протокол огляду від 08.07.2020 року, де предметом огляду є мобільний телефон марки Nokia, який було виявлено та вилучено 04.06.2020 року під час затримання ОСОБА_8 , висновки експерта № 382 від 11.06.2020 року, № 393 від 22.06.2020 року, № 392 від 17.06.2020 року, № 386 від 17.06.2020 року, № 70 від 16.06.2020 року, № 125 від 16.06.2020 року, №127 від 17.06.2020 року, № 388 від 18.06.2020 року, № 89 від 22.06.2020 року.

Згідно висновку експерта № 25 від 04.06.2020 року (Т.2 а.п. 63-76) було встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї руками. Характер трупних явищ дозволяє думати, що з моменту настання смерті до моменту судово-медичної експертизи трупа в порозі пройшло біля 16-18 годин. Ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, можливо руками, ногами чи іншими тупими твердими предметами, могли утворитися в результаті нанесення ударів останніми в ділянки голови, грудної клітки, живота, кистей, правої стопи, в швидкій послідовності, в термін від декількох хвилин до 40 хвилин до моменту настання смерті. Характер та розташування тілесних ушкоджень дозволяють думати, що потерпілому було нанесено не менше 17-и-23-ьох ударів в ділянку голови; 1-го удару в ділянку лівого плечового суглоба; 2-ох ударів в ділянку грудної клітки справа, 2-ох зліва, 1-го в передню поверхню посередині; 2-3-ьох ударів в ділянку живота; 1-2 ударів в ділянку лівої кисті; 1-го удару в ділянку правої кисті; 1-го удару в ділянку правої стопи. Закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під м`які мозкові оболонки, крововиливами в м`які тканин голови з боку їх внутрішньої поверхні, забійною раною волосистої частини голови справа, множинними синцями, забійними ранами та саднами в ділянці обличчі, крововиливами під слизові оболонки губ, забійною раною на слизовій оболонці верхньої губи; закрита травма грудної клітки з множинними двобічними переломами ребер (2-8-го справа, 3-7-го зліва), крововиливами в міжреберні м`язи та під пристінкову плевру в місцях переломів ребер, крововиливом в ділянці навколосерцевої сумки; закрита травма органів черевної порожнини з під капсульним розривом печінки, крововиливами в сальник та навколишню жирову тканину підшлункової залози мають ознаки ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Садно, синці в ділянках лівого плечового суглоба, грудної клітки, правої кисті та правої стопи, садно та синець в ділянці лівої кисті мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Так, розташування ушкоджень на тильних поверхнях кистей дає підставу думати, що дані ушкодження могли утворитися під час боротьби чи самооборони. Після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень в ділянки голови, грудної клітки та живота останній міг виконувати самостійні рухи - кричати і мало ймовірно пересуватися, а після отримання ушкоджень в ділянці шиї внаслідок здавлення органів шиї руками, яке ускладнилося механічної асфікцією, потерпілий не міг виконувати самостійні рухи.

Судово - медичних даних, які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону при судово - медичній експертизі трупа ОСОБА_12 не виявлено.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлював або свідомо допускав, що завдаючи удари в життєво важливу ділянку тіла - голову 17-23 рази, а також здавлення органів шиї руками, може заподіяти смерть ОСОБА_12 , хоча міг і не бажати цього.

Також судом першої інстанції був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, що виразились у частковому визнанні вини, а саме ОСОБА_8 зазначив, що це було умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони та яким, на думку колегії суддів, надана правильна оцінка, як неправдивим та таким, що мали на меті уникнути кримінальну відповідальність за вчинений злочин.

Так як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не заперечив сам факт нанесення декількох ударів кулаком ОСОБА_12 в обличчя та груди.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що його підзахисний не бажав смерті потерпілому є необґрунтованими, оскільки обставини вчинення злочину свідчать, що обвинувачений передбачав та свідомо допускав, що нанесення потерпілому ударів в область життєво важливої ділянки тіла - голову, а також здавлення руками органів шиї може призвести до смерті потерпілого.

Окрім цього, судова колегія вважає безпідставними наведені доводи сторони захисту з приводу того, що дії його підзахисного слід кваліфікував, як вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, за ст. 118 КК України, оскільки якби ОСОБА_8 не захищався, потерпілий б його зарізав. Дані твердження підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала, що на руці у ОСОБА_8 був поріз від ножа. Не вірить, що ОСОБА_8 умисно убив батька, бо коли батько був тверезий, між ними були дружні відносини, однак коли батько випивав він був дуже конфліктний. Перед тим днем, батька були побили якісь хлопці.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме згідно висновку експерта № 44 від 04.06.2020 року проведеного відносно ОСОБА_8 , було встановлено, що у останнього мались тілесні ушкодження: синець з травматичним набряком тканин на тильній поверхні кисті; садна в ділянках задньої поверхні нижньої третини та зовнішньо-задньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя, грудної клітки на передній поверхні справа. Описані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Садна утворилися від ударно-дотичної чи ковзної дії тупих твердих предметів, мають давність до 1-ої доби до моменту проведення експертизи, що підтверджується характером саден. Синець з травматичним набряком м`яких тканин спричинений дією тупого твердого предмета, міг утворитися, як при нанесенні удару останнім в ділянку правої кисті, так і при ударі вказаною ділянкою до такого, в термін не більше дві-три доби до моменту проведення експертизи, що підтверджується його забарвленням. Розташування синця по тильній поверхні правої кисті не виключає можливості його утворення при боротьбі чи самообороні (т. 2 а.п. 49-51).

Тобто, будь - яких порізів на руці обвинуваченого характерних для ножового поранення про які зазначали він та потерпіла під час дачі показань в суді першої інстанції експертами не виявлено.

Окрім цього, згідно висновку експертизи № 717 від 02.07.2020 року, при судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_12 не виявлено метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів (т. 2 а.с. 82-83).

Тобто, дані твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та сторони захисту з приводу того, що потерпілий ОСОБА_12 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту поводячи себе неадекватно накинувся на нього з ножем є недоведеними та таким, що не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими доказами.

Також у матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_12 вчинив дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого злочину, і викликали в ОСОБА_8 стан необхідної оборони.

За наведених вище обставин, твердження захисника, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, оскільки ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство і не бажав смерті потерпілого є безпідставними.

Слід зазначити, що згідно позиції Верховного Суду України, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Суд першої інстанції дані доводи ретельно перевірив, та виходячи із сукупності всіх обставин вчинення діяння, дійшов правильного висновку, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання, тобто мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 на ґрунті виниклої між ним та потерпілим суперечки, вчинив всі можливі та необхідні дії для реалізації свого наміру, умисно завдавши тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого .

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про вчинення ОСОБА_8 , зазначеного злочину та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч.1 КК України.

Отже, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 118 КК України з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі прокурора з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно та невмотивовано перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ст. 115 ч.2 п.4 КК України на ст. 115 ч.1 КК України, апеляційний суд вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.

В постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року по справі № 683/2620/17 вказано, що при вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного. Визнавши засудженого винним у вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю, суд має навести у вироку підстави та мотиви, згідно з якими він дійшов такого висновку.

До особливо жорстоких можуть бути віднесені випадки, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

При цьому для визнання наявності при вчиненні вбивства даної кваліфікуючої ознаки необхідно встановити, що винний мав намір вчинити саме вбивство з особливою жорстокістю, усвідомлював, що даний спосіб вбивства є особливо тяжким для потерпілого і свідомо йшов на це. Водночас, така жорстокість є необов`язковою для спричинення смерті людини і полягає в заподіянні потерпілому особливих додаткових фізичних або психічних страждань.

Як встановлено судом першої інстанції в основу обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні вбивства з особливою жорстокістю, згідно з обвинувальним актом покладено заподіяння ним ОСОБА_12 великої кількості тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній зазнав нестерпного фізичного болю, особливих фізичних та моральних страждань, а його доньці ОСОБА_10 - особливих моральних страждань, оскільки вона не мала змоги через стан свого здоров`я припинити даний конфлікт та фізичні страждання свого батька.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №35, смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї руками. Також потерпілому ОСОБА_12 було нанесено не менше 17-и-23-ьох ударів в ділянку голови; 1-го удару в ділянку лівого плечового суглоба; 2-ох ударів в ділянку грудної клітки справа, 2-ох зліва, 1-го в передню поверхню посередині; 2-3-ьох ударів в ділянку живота; 1-2-ох ударів в ділянку лівої кисті; 1-го удару в ділянку правої кисті; 1-го удару в ділянку правої стопи. Спричинені цими ударами тілесні ушкодження, перелічені у висновку та описані вище, мають ознаки ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, та легких тілесних ушкоджень, спричинені дією тупих твердих предметів, можливо руками, ногами чи іншими тупими твердими предметами, могли утворитися в результаті нанесення ударів останніми в ділянки голови, грудної клітки, живота, кистей, правої стопи, в швидкій послідовності, в термін від декількох хвилин до 40 хвилин до моменту настання смерті.

Будь-які посилання у висновку експерта на те, що якісь зі спричинених тілесних ушкоджень викликами у потерпілого особливі страждання та особливий біль безпосередньо при їх заподіянні, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинуваченим було спричинено тілесні ушкодження потерпілому, які, як окремо, так і в їх сукупності, не могли стати причиною його смерті, а їх нанесення не могло бути надмірним для наслідку, який настав, оскільки, вказані тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа ОСОБА_12 , відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, та легких тілесних ушкоджень.

При цьому, відповідно до п 1.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних.

Водночас, будь-яке порушення анатомічної цілості тканин супроводжується фізичним болем, тобто таким психічним станом особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Тобто, відчуття потерпілим болю під час заподіяння йому тілесних ушкоджень є сталою реакцією організму на ушкоджуючий фактор. За таких обставин, саме по собі відчуття ОСОБА_12 страждань та болю під час нанесення йому ударів є недостатнім фактором для встановлення у діях ОСОБА_8 такої кваліфікуючої ознаки як особлива жорстокість.

Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї руками. При цьому, ознак заподіяння тортур, мордування, мучення, які завдають нестерпного болю, на тілі ОСОБА_12 не виявлено. Також стороною обвинувачення не доведено, що вбивство потерпілого супроводжувалось психічним чи моральним його стражданням шляхом зганьблення його честі, приниження його гідності, заподіянням тяжких душевних переживань або глумлінням.

Також, під час розгляду даного кримінального провадження судом не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений, завдаючи потерпілому велику кількість тілесних ушкоджень, свідомо бажав, щоб він відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання його смерті.

Окрім цього, слід зазначити, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, згідно довідки медичних закладів за допомогою до лікаря - психіатра не звертався, однак має розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Згідно з медичною картою амбулаторного хворого № 16797 ОСОБА_8 від 16.04.2018 встановлено, що в останнього наявні ознаки асбстинеції - тремор пальців, гіпергідроз. Рекомендовано утримання від вживання спиртного. Хворий поступив з вираженими психомоторними розладами та зловживає алкоголем 10 років (т. 2 а.п. 188-192).

З висновку судово-психіатричної експертизи №150/2020 від 30.07.2020 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій, виявляє ознаки РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, утримання від вживання внаслідок перебування в особливих умовах (під вартою), що згідно МКХ-10 F10,21. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, підекспертний ОСОБА_8 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує (т. 2 а.п. 193-196).

Також, судом першої інстанції враховано думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила обвинуваченого суворо не карати та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 22 червня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 22 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ст. 115 ч.1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4