БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/670/23
Провадження № 1-кп/497/73/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (доставлені під вартою),

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград в кримінальному провадженні №0000153 від 07.03.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Виноградівка Болградського району Одеської області, громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Виноградівка Болградського району Одеської області, громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

які обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 332 КК України, клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про заміну запобіжного заходу під час провадження в суді, заяву про взяття на поруки

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 332 КК України, в кримінальному провадженні №0000153 від 07.03.2023 року.

Ухвалою суду від 07.04.2023 року обрано обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів з визначенням розміру застави у межах 140 (ста сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб й покладанням обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК України в разі внесення застави. Строк дії обраного запобіжного заходу визначено до 05.06.2023 року включно.

Прокурором подано клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке мотивовано тим, що обвинувальний акт розглядається в судовому провадженні, ризики, як існували під час обрання обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились, залишились актуальними та значно збільшились, що свідчить про відсутність обставин для скасування, зміни, застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Захисником обвинувачених подані клопотання про заміну запобіжного заходу під час провадження в суді, якими просить суд замінити запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , із тримання під вартою на домашній арешт із забороню з 22:00 до 06:00 годин відлучатись з місця проживання із покладанням обов`язків на підставі ч.5 ст. 194 КПК України.

ОСОБА_8 подана заява про взяття на поруки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно якої заявник, як голова ФГ «Господарство Акдерлі», в разі передачі йому на поруки обвинувачених зобов`язується встановити контроль за їх поведінкою та забезпечити своєчасну їх явку за викликом до суду.

Захисники та обвинувачені в судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу та заяву про взяття на поруки підтримали, просили задовольнити.

Прокурор просив задовольнити клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу та заяви про взяття на поруки відмовити.

Розглянувши зазначені клопотання та заяви, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Згідно ч.2 цієї ж статті КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою суду від 07.04.2023 року обрано обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та визначено розмір застави у межах 140 (ста сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 375760 гривень. При обранні такого запобіжного заходу судом досліджені обставини справи, встановлена наявність обґрунтованої підозри, оскільки обвинувальний акт передано до суду та здійснюється судове провадження, наявність ризиків таких як усвідомлення обвинуваченого в тому, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна, можливість покинути територію України та уникнути притягнення до відповідальності, вдатися до незаконних способів перетину державного кордону, що наддасть можливість переховуватись від органів досудового розслідування або суду, можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема, переправлення осіб через державний кордон.

Щодо заяви ОСОБА_8 про взяття обвинувачених на поруки суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Однак, ОСОБА_8 не надано суду достатніх переконливих доказів того, що він заслуговує на довіру й має можливість забезпечити доставку обвинувачених до суду, належне виконання ними процесуальних обов`язків, що є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Згідно довідки від 20.04.2023 року ОСОБА_4 має сім`ю в складі дружини та доньки 2007 року народження, сільською радою характеризується позитивно. Згідно довідки КП «Болградський ЦПМСД» від 28.04.2023 року дружина перебуває на д-обліку. Згідно довідки від 04.05.2023 року ОСОБА_9 , яка є матір`ю дружини обвинуваченого, потребуюча згідно довідки ЛКК від 17.08.2022 року постійного стороннього догляду, проживає разом з донькою, онуком.

Згідно Медичної довідки №43 від 31.05.2023 року стан здоров`я ОСОБА_4 середнього ступеню тяжкості, провести діагностування та лікування в умовах СІЗО неможливо.

Згідно довідки від 27.04.2023 року ОСОБА_5 проживає разом з батьками, сільською радою характеризується позитивно. Згідно довідки КП «Болградський ЦПМСД» від 27.04.2023 року батьки обвинуваченого перебувають на д-обліку.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови»§58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти ( «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Розташування місця мешкання неподалік лінії Державного кордону само по собі не свідчить про вірогідну втечу обвинувачених, оскільки докази намагання перетину кордону не надані, а у зв`язку із воєнним станом в державі, кордон охороняється у особливому режимі.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Суд вважає необґрунтованими висновки прокурора щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.6 ст.132, ст.184 КПК України на сторону обвинувачення покладено обов`язок доведення обставин, на які вона посилається в питанні застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як свідчить зміст клопотання прокурором належним чином не обґрунтовано неможливість застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою. В обґрунтування вказаного питання прокурор послався лише на перелік ризиків, однак не навів жодних доводів з приводу того чому до обвинуваченого недоцільно застосовувати більш м`які запобіжні заходи.

Обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, характеризуються позитивно.

ОСОБА_4 має дружину, яка потребує лікування, виховує неповнолітню доньку, що в сукупності потребує матеріальних витрат та зобов`язує обвинуваченого працювати, щоб заробляти гроші, також, як зазначено вище, обвинувачений потребує стаціонарного лікування, що є, на думку суду, в сукупності вагомими підставами для зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на нічний домашній арешт.

ОСОБА_10 проживає з батьками похилого віку, які перебувають на д-обліку та потребують лікування та піклування, що зобов`язує обвинуваченого працювати, щоб заробляти гроші, що є, на думку суду, в сукупності вагомими підставами для зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Надаючи оцінку вказаному, суд вважає, що запобігти встановленим в даному провадженні ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинувачених можливо не тільки шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу, але й застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, який в тому числі буде пов`язаний із контролем за поведінкою обвинуваченого.

На переконання суду до обвинувачених доцільно застосувати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту із покладенням на них ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, які дозволять запобігти ризикам незаконного впливу на свідків, вчинення інших правопорушень, переховування від суду. На думку суду таке обмеження свободи обвинувачених забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою кримінального правопорушення, існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та особи обвинувачених нові обставини, зазначені адвокатом у клопотанні про зміну запобіжного заходу, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні існують, проте застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем їх проживання буде достатнім для забезпечення їх належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Таким чином, суд вважає можливим обрати обвинуваченим міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 181, 183, 193, 194, 199, 200-202, 205, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_8 про взяття на поруки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без задоволення.

Клопотання захисника про заміну запобіжного заходу задовольнити.

Замінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 30.07.2023 року, заборонивши йому з 22:00 години до 06.00 години відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 а обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2) не відлучатися за межі Болградського району Одеської області без дозволу прокурора, суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними прокурором;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Замінити обвинуваченому ОСОБА_5 у, ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 30.07.2023 року, заборонивши йому з 22:00 години до 06.00 години відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2) не відлучатися за межі Болградського району Одеської області без дозволу прокурора, суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними прокурором;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим наслідки невиконання покладених на них обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий. Відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Звільнити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинувачених покласти на співробітників органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених

Строк дії ухвали до 30.07.2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено в залі суду 07.06.2023 року.

Суддя ОСОБА_1