Справа № 487/2947/23
Провадження № 1-кс/487/1433/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке 09.03.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_7 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 09.03.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_6 вчинено особливо тяжкий злочин, санкція за який передбачає позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, з метою уникнення кримінальної відповідальності останній може й надалі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а у випадку доведення його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, підозрюваному загрожує реальне позбавлення волі. Наразі підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, вільно пересувається окупованими РФ територіями України, а саме лівобережною частиною Херсонської області, звідки має можливість безперешкодно потрапити до території країни-агресора РФ, у тому числі з метою ухилення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин. Незаконно впливати на свідків та/або потерпілих у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_6 , зважаючи на посаду, яку він займає - співробітник спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 , Абхазія, Південного військового округу ЗС РФ), може за допомогою погроз застосування фізичного насильства чи вбивства впливати на свідків, потерпілих чи їх родичів (враховуючи, що деякі потерпілі раніше затримувались на території м. Херсон та Херсонської області, деякі і на цей час утримуються в місцях несвободи на тимчасово окупованій території Херсонської області) з метою схилити останніх до надання неправдивих показів або взагалі в подальшому відмовитись від них. Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: орган досудового розслідування вважає, підозрюваний має можливість продовжувати вчиняти такі ж кримінальні правопорушення чи інші, оскільки він є співробітником спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 , Абхазія, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тобто перебуває в незаконному збройному формуванні, сфери діяльності якої розповсюджувались на окуповані території Херсонської області (враховуючи, що ця територія продовжує знаходитись під окупацією). Окрім цього, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та в будь - який час може виїхати на територію Російської Федерації. Таким чином, на даний час є достатні підстави для обрання до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив про його задоволення.

У судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 просила вирішити клопотання на розсуд суду.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч. 6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 09.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України за підозрою громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них. Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 07 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади Російської Федерації та службових осіб з числа керівництва Збройних сил Російської Федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку, встановленого Конституцією України. Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і Збройних сил Російської Федерації як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам Російської Федерації, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних сил Російської Федерації вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних сил Російської Федерації, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території Російської Федерації службові особи Генерального штабу Збройних сил Російської Федерації, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних сил Російської Федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей Російської Федерації, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та одночасно із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У подальшому, починаючи з 20.02.2014, на виконання свого злочинного плану військово-політичне керівництво Російської Федерації з використанням військовослужбовців Російської Федерації та інших спецпідрозділів розпочало здійснювати агресію та військові дії щодо України у відношенні її територіальної цілісності та забезпечення правопорядку. Зокрема здійснено окупацію території АР Крим, створено терористичні організації «ДНР» та «ЛНР». При цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади Російської Федерації під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління частинами територій Донецької та Луганської областей України на місцевому рівні.

З огляду на викладене між Російською Федерацією та Україною з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Водночас, відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема, Україна та Російська Федерація (далі за текстом - Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто horsdecombat унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; b) захоплення заручників; c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження; d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

У силу положень ст. 31 Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Згідно зі ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року (далі за текстом - Конвенція (Протокол І) передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Статтею 44 Конвенції (Протокол І) передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Так, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.

22 лютого 2022 року президент Російської Федерації, діючи згідно зі злочинним планом, до Ради Федерації направив звернення про використання Збройних сил Російської Федерації за межами держави, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 05 годині президентом Російської Федерації оголошено про початок військової операції на території України.

Після цього підрозділами Збройних сил Російської Федерації, на виконання злочинного наказу представників влади Російської Федерації, всупереч вимогам міжнародного законодавства, зокрема: частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року; резолюцій № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах і складах Збройних Сил України та здійснено широкомасштабне військове вторгнення на територію України, яке триває до цього часу.

У ході вторгнення підрозділами Збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, здійснюються спроби окупації міст на території України, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння і військового обладнання. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії Російської Федерації та її збройних формувань призводять до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан, який у подальшому продовжений.

Незважаючи на вищевказані норми міжнародного та національного законодавства України, починаючи з 24.02.2022, ОСОБА_6 , будучи співробітником спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ), реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з військовими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими військовослужбовцями Російської Федерації, а також громадянами України, які добровільно зайняли посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області з метою реалізації єдиного злочинного умислу, спрямованого на придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Херсонської області, у тому числі в місті Херсон, здійснював жорстоке поводження з цивільним населенням, нелегальне ув`язнення, застосування фізичного насильства та катувань (тортур) відносно цивільних осіб, зокрема відшукування та затримання громадян України, противників окупаційної влади, позасудові репресії над ними, катування (тортури) з метою отримання інформації про проукраїнське населення, примушування їх до співпраці з окупаційною владою. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, перебуваючи на території міста Херсона, ОСОБА_6 вчинив наступні протиправні дії.

Беручи участь у збройному конфлікті на боці Російської Федерації, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , співробітник спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ), реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з військовими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими військовослужбовцями Російської Федерації, а також громадянами України, які добровільно зайняли посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, здійснював жорстоке поводження з цивільним населенням, зокрема, нелегальне ув`язнення (утримання), застосування фізичного насильства та катування (тортур) відносно затриманих осіб, що є грубим порушенням ст. 31 Конвенції стосовно того, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей, ст. 147 Конвенції щодо серйозних порушень, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Конвенції (Протокол I) щодо заборони в будь-який час і в будь-якому місці насильства над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема, вбивство; катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; каліцтво; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, непристойне посягання в будь-якій його формі; погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів.

Розуміючи порушення зазначених норм міжнародного законодавства, 09.03.2022 приблизно о 12 годині (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) військові Росгвардії, перебуваючи за адресою: вулиця Теплоенергетиків, 3, місто Херсон, діючи за наказом та під керівництвом ОСОБА_8 , будучи озброєними, примусили начальника ІТТ № 1 ГУНП в Херсонській області ОСОБА_11 віддати ключі від всіх приміщень ІТТ № 1, тобто фактично незаконно захопили та встановили свій контроль над ІТТ № 1, що не було обумовлено воєнною необхідністю, а здійснено виключно з метою нелегального ув`язнення, застосування фізичного насилля, катування (тортур) цивільного населення Херсонської області для отримання відомостей, що цікавили окупаційну владу та військових Російської Федерації.

Після захоплення та взяття під контроль приміщення ІТТ № 1 за наказом ОСОБА_8 у ньому розмістились військові Росгвардії, інші представники військових збройних формувань Російської Федерації та облаштували місце для жорстокого поводження, нелегального ув`язнення та катування (тортур) осіб, які перебувають під захистом. Реалізуючи злочинний умисел, у період з 09.03.2022 по кінець жовтня 2022 року у вказаній будівлі у позасудовому порядку нелегально ув`язнювали мешканців окупованого міста Херсона та Херсонської області, здійснювали жорстоке (нелюдське) поводження з ними, яке полягало у завданні сильного фізичного та психічного болю, страждань під час утримання. Крім того, до нелегально ув`язнених осіб застосовувалося катування (тортури) шляхом спричинення сильного фізичного та психологічного болю з метою отримання інформації, необхідної представникам збройних та силових формувань Російської Федерації, зізнання потерпілих та залякування їх на ґрунті прихильності до України.

Так, військові Російської Федерації із залученням інших невстановлених осіб, реалізуючи вказаний протиправний наказ ОСОБА_8 , а також інших невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, за відсутності правових підстав, без складання будь-яких процесуальних документів, з початку березня по кінець жовтня 2022 року, у різні проміжки часу (від декількох годин до декількох місяців), із застосуванням фізичної сили нелегально ув`язнили та в позасудовому порядку утримували в ІТТ № 1 мешканців міста Херсона та Херсонської області, а саме: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , Потерпілого № 16, ІНФОРМАЦІЯ_24 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , Потерпілого № 2, ІНФОРМАЦІЯ_28 , Потерпілого № 3, ІНФОРМАЦІЯ_29 , Потерпілого № 8, ІНФОРМАЦІЯ_30 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_31 , ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_32 , Потерпілого № 5, ІНФОРМАЦІЯ_33 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_34 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_35 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_36 , ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_37 , Потерпілого № 13, ІНФОРМАЦІЯ_38 , ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_39 , ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_40 , ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_41 , ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_42 , ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_43 , Потерпілого № 7, ІНФОРМАЦІЯ_44 , Потерпілого № 18, ІНФОРМАЦІЯ_45 , ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_46 , ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_47 , ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_48 , ОСОБА_50 , ІНФОРМАЦІЯ_49 , Потерпілого № 11, ІНФОРМАЦІЯ_50 , ОСОБА_51 , ІНФОРМАЦІЯ_51 , ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_52 , ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_53 , ОСОБА_54 , ІНФОРМАЦІЯ_54 , ОСОБА_55 , ІНФОРМАЦІЯ_55 , Потерпілого № 4, ІНФОРМАЦІЯ_56 , ОСОБА_56 , ІНФОРМАЦІЯ_57 , ОСОБА_57 , ІНФОРМАЦІЯ_58 , ОСОБА_58 , ІНФОРМАЦІЯ_59 , ОСОБА_59 , ІНФОРМАЦІЯ_60 , ОСОБА_60 , ІНФОРМАЦІЯ_61 , Потерпілого № 17, ІНФОРМАЦІЯ_62 , Потерпілого № 12, ІНФОРМАЦІЯ_28 , ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_63 , ОСОБА_62 , ІНФОРМАЦІЯ_64 , ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_65 , ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_66 , ОСОБА_65 , ІНФОРМАЦІЯ_67 , Потерпілого № 19, ІНФОРМАЦІЯ_68 , ОСОБА_66 , ІНФОРМАЦІЯ_69 , ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_70 , ОСОБА_68 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_69 , ІНФОРМАЦІЯ_71 , ОСОБА_70 , ІНФОРМАЦІЯ_72 , ОСОБА_71 , ІНФОРМАЦІЯ_73 , ОСОБА_72 , ІНФОРМАЦІЯ_74 , ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_75 , Потерпілого № 9, ІНФОРМАЦІЯ_76 , ОСОБА_74 , ІНФОРМАЦІЯ_77 , ОСОБА_75 , ІНФОРМАЦІЯ_78 , ОСОБА_76 , ІНФОРМАЦІЯ_79 , ОСОБА_77 , ІНФОРМАЦІЯ_80 , ОСОБА_78 , ІНФОРМАЦІЯ_81 , ОСОБА_79 , ІНФОРМАЦІЯ_82 , ОСОБА_80 , ІНФОРМАЦІЯ_83 , ОСОБА_81 , ІНФОРМАЦІЯ_84 , ОСОБА_82 , ІНФОРМАЦІЯ_85 , ОСОБА_83 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , ОСОБА_84 , ІНФОРМАЦІЯ_86 , ОСОБА_85 , ІНФОРМАЦІЯ_87 , ОСОБА_86 , ІНФОРМАЦІЯ_88 , ОСОБА_87 , ІНФОРМАЦІЯ_89 , ОСОБА_88 , ІНФОРМАЦІЯ_90 , ОСОБА_89 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_90 , ІНФОРМАЦІЯ_91 , ОСОБА_91 , ІНФОРМАЦІЯ_92 , ОСОБА_92 , ІНФОРМАЦІЯ_93 , Потерпілого № 14, ІНФОРМАЦІЯ_94 , ОСОБА_93 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_94 , ІНФОРМАЦІЯ_95 , ОСОБА_95 , ІНФОРМАЦІЯ_96 , ОСОБА_96 , ІНФОРМАЦІЯ_97 , ОСОБА_97 , ІНФОРМАЦІЯ_98 , ОСОБА_98 , ІНФОРМАЦІЯ_99 , ОСОБА_99 , ІНФОРМАЦІЯ_100 , ОСОБА_100 , ІНФОРМАЦІЯ_101 , ОСОБА_101 , ІНФОРМАЦІЯ_102 , ОСОБА_102 , ІНФОРМАЦІЯ_103 , Потерпілого № 15, ІНФОРМАЦІЯ_104 , ОСОБА_103 , ІНФОРМАЦІЯ_105 , ОСОБА_104 , ІНФОРМАЦІЯ_106 , ОСОБА_105 , ІНФОРМАЦІЯ_107 , ОСОБА_106 , ІНФОРМАЦІЯ_108 , ОСОБА_107 , ІНФОРМАЦІЯ_109 , ОСОБА_108 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_109 , ІНФОРМАЦІЯ_110 , ОСОБА_110 , ІНФОРМАЦІЯ_111 , ОСОБА_111 , ІНФОРМАЦІЯ_112 , ОСОБА_112 , ІНФОРМАЦІЯ_113 , ОСОБА_113 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , Потерпілого № 6, ІНФОРМАЦІЯ_114 , ОСОБА_114 , ІНФОРМАЦІЯ_115 , ОСОБА_115 , ІНФОРМАЦІЯ_116 , ОСОБА_116 , ІНФОРМАЦІЯ_117 , ОСОБА_117 , ІНФОРМАЦІЯ_118 , ОСОБА_118 , ІНФОРМАЦІЯ_119 , ОСОБА_119 , ІНФОРМАЦІЯ_120 , ОСОБА_120 , ІНФОРМАЦІЯ_121 , ОСОБА_121 , ІНФОРМАЦІЯ_122 , ОСОБА_122 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ОСОБА_123 , ІНФОРМАЦІЯ_123 , ОСОБА_124 , ІНФОРМАЦІЯ_124 , ОСОБА_125 , ІНФОРМАЦІЯ_125 , ОСОБА_126 , ІНФОРМАЦІЯ_126 , ОСОБА_127 , ІНФОРМАЦІЯ_127 , ОСОБА_128 , ІНФОРМАЦІЯ_128 , ОСОБА_129 , ІНФОРМАЦІЯ_129 , ОСОБА_130 , ІНФОРМАЦІЯ_130 , ОСОБА_131 , ІНФОРМАЦІЯ_131 , ОСОБА_132 , ІНФОРМАЦІЯ_132 , ОСОБА_133 , ІНФОРМАЦІЯ_133 , ОСОБА_134 , ІНФОРМАЦІЯ_134 , ОСОБА_135 , ІНФОРМАЦІЯ_135 , ОСОБА_136 , ІНФОРМАЦІЯ_136 , ОСОБА_137 , ІНФОРМАЦІЯ_137 , ОСОБА_138 , ІНФОРМАЦІЯ_138 , ОСОБА_139 , ІНФОРМАЦІЯ_139 , ОСОБА_140 , ІНФОРМАЦІЯ_140 , ОСОБА_141 , ІНФОРМАЦІЯ_141 , ОСОБА_142 , ІНФОРМАЦІЯ_142 , ОСОБА_143 , ІНФОРМАЦІЯ_143 , ОСОБА_144 , ІНФОРМАЦІЯ_144 , ОСОБА_145 , ІНФОРМАЦІЯ_145 , ОСОБА_146 , ІНФОРМАЦІЯ_146 , ОСОБА_147 , ІНФОРМАЦІЯ_147 , ОСОБА_148 , ІНФОРМАЦІЯ_148 , ОСОБА_149 , ІНФОРМАЦІЯ_149 , ОСОБА_150 , ІНФОРМАЦІЯ_150 , ОСОБА_151 , ІНФОРМАЦІЯ_151 , ОСОБА_152 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_153 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_154 , ІНФОРМАЦІЯ_152 , ОСОБА_155 , ІНФОРМАЦІЯ_153 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

Після затримання (нелегального ув`язнення) потерпілих під примусом або погрозою позбавлення життя поміщали до камер завчасно підготовленої катівні у приміщенні раніше захопленого ІТТ № 1 за адресою: вулиця Теплоенергетиків, 3, місто Херсон, де до них застосовувалось фізичне насилля, що виражалось у побитті їх руками, ногами, гумовими кийками по всьому тілу та голові, здійснювались катування (тортури) електричним струмом. Ув`язнених утримували у виснажливих для людського організму умовах, а саме обмежували в наданні їжі та води, не надавали належну медичну допомогу, потерпілі перебували в антисанітарних умовах в приміщенні, не придатному для тривалого проживання в ньому великої чисельності людей, що прямо загрожувало їх життю та здоров`ю.

З березня 2022 року по 11 листопада 2022 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , співробітник спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ), під керівництвом ОСОБА_8 та невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з військовими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , іншими військовослужбовцями та представниками силових структур Російської Федерації, а також громадянами України, які добровільно зайняли посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше утримання із застосуванням фізичного насильства, усвідомлюючи свої протиправні дії та розуміючи їх протиправні наслідки, був залучений до нелегального ув`язнення та утримання в ІТТ № 1 цивільного населення Херсонської області, до якого застосовувалось жорстоке (нелюдське) поводження та катування (тортури).

Ці спільні та узгоджені дії здійснювалися з метою реалізації спільного плану на придушення будь-яких мирних проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, відшукування та затримання громадян України, у тому числі проукраїнських активістів, інших цивільних осіб, стосовно яких проводились позасудові репресії, катування (тортури). Окремих з них примушували надавати неправдиві показання про себе чи членів сім`ї щодо участі у диверсійно-розвідувальних групах, допомоги Збройним Силам України.

За весь період перебування в ІТТ № 1 ОСОБА_6 , реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з військовими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими військовослужбовцями Російської Федерації, а також громадянами України, які добровільно зайняли посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, переслідуючи спільний єдиний прямий умисел, виконував відведену йому роль, у тому числі здійснював конвоювання затриманих цивільних осіб з камер до приміщень, де проводився їх допит із застосуванням катувань (тортур).

21.07.2022 приблизно о 06 годині 30 хвилин (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) військовослужбовці Російської Федерації, реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також інших невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, на трьох автомобілях прибули за адресою: провулок Новосельський, 1/70, де перебував потерпілий ОСОБА_156 , ІНФОРМАЦІЯ_35 . Переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі останнього та подальше утримання в ІТТ № 1, що знаходиться за адресою: вулиця Теплоенергетиків, 3, місто Херсон, без складання процесуальних документів, погрожуючи вогнепальною зброєю, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося в нанесені тілесних ушкоджень, затримали (нелегально ув`язнили) ОСОБА_157 , одягнувши йому на голову шапку таким чином, щоб закривала очі, доставили та помістили до ІТТ № 1, де він утримувався до 01.08.2022.

ОСОБА_6 , реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також інших невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, з метою схилити його до співпраці з військовими Російської Федерації та окупаційною владою застосував до потерпілого ОСОБА_157 фізичне насильство, а саме наніс не менше двох ударів гумовою палицею у ділянку попереку. Крім того, ОСОБА_6 катував (піддавав тортурам) потерпілого, заганяючи йому голки під нігті та у спину, чим грубо порушив ст. ст. 31, 147 Конвенції та ст. 75 Додаткового протоколу І Конвенції.

16.08.2022 приблизно о 12 годині (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) військовослужбовці Російської Федерації, реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, на трьох автомобілях прибули до під`їзду № 2, що знаходиться у будинку № 22 по вулиці Карбишева в місті Херсоні, де перебував Потерпілий № 6, ІНФОРМАЦІЯ_114 . Переслідуючи прямий умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі останнього та подальше утримання в ІТТ № 1, що знаходиться за адресою: вулиця Теплоенергетиків, 3, місто Херсон, без складання процесуальних документів, демонструючи вогнепальну зброю, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося в спричиненні тілесних ушкоджень, затримали (нелегально ув`язнили) потерпілого № 6, одягнувши йому на голову шапку таким чином, щоб закривала очі, доставили та помістили до ІТТ № 1, де він утримувався до 24.09.2022.

ОСОБА_6 18.08.2022, у вечірній час доби (точний час у ході досудового розслідування не встановлено), реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також інших невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, застосував до потерпілого № 6 психологічне та фізичне насильство, що виразилось у надяганні шапки потерпілому для закриття очей з метою його дезорієнтації у приміщенні, тримаючи останнього за шию, бив лобною частиною голови об сталеву перегородку. Також він відвів потерпілого до приміщення, де двоє військовослужбовців Російської Федерації в ході проведення допиту у зв`язку з тим, що побачили в його телефоні інформацію українського контексту, піддавали потерпілого катуванню (тортурам). Неодноразово до його вух, рук та статевих органів приєднували електричні дроти та щоразу упродовж не менше двох годин били електричним струмом, чим грубо порушено ст. ст. 31, 147 Конвенції та ст. 75 Додаткового протоколу І Конвенції.

Крім того, ОСОБА_6 , реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з військовими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими військовослужбовцями Російської Федерації, а також громадянами України, які добровільно зайняли посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, виконуючи відведену йому роль особи, яка здійснювала конвоювання незаконно затриманих цивільних осіб з камер, де вони утримувались, до пристосованих приміщень для допитів, усвідомлюючи свої протиправні дії та розуміючи їх протиправні наслідки, під час незаконного утримання потерпілого № 6 та ОСОБА_157 в ІТТ № 1 у нелюдських умовах, що виражались в обмежуванні у наданні їжі та води, не надавав належну медичну допомогу, утримував в антисанітарних умовах, в приміщенні, не придатному для тривалого проживання в ньому великої кількості людей, що прямо загрожувало життю та здоров`ю всіх, хто там утримувався.

ОСОБА_6 , реалізуючи протиправний наказ ОСОБА_8 , а також невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади Російської Федерації, діючи за попередньою змовою з військовими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими військовослужбовцями Російської Федерації, а також громадянами України, які добровільно зайняли посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, використовував захоплену будівлю ІТТ № 1 за адресою: місто Херсон, вулиця Теплоенергетиків, 3, як місце несвободи цивільних осіб, де застосовував жорстоке поводження до потерпілого № 6 та ОСОБА_157 , що виражалось у спричиненні їм сильного фізичного та психічного болю, страждань, а також порушив інші закони та звичаї війни, які полягали у нелегальному ув`язненні, катуванні (тортурах), посяганні на людську гідність осіб, котрі перебувають під захистом, чим грубо порушив ст. ст. 31, 147 Конвенції, ст. 75 Додаткового протоколу І Конвенцій.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, даними:

- 17.11.2022 проведено огляд приміщення ІТТ №1 ГУНП в Херсонській області, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Теплоенергетиків, 3, за результатами проведення якого зафіксовано сліди вчинених злочинів, зокрема приміщення, які були пристосовані для катувань, допитів, утримання цивільних осіб, 119 об`єктів, серед яких біологічні сліди, засоби для катування та нанесення тілесних ушкоджень, службову документацію, яка підтверджує факт захоплення та перебування військових РФ в ІТТ № 1;

- аналізом з`єднань абонентських номерів за період з 01.03.2022 по 01.06.2022, де виявлено абонентський номер НОМЕР_2 , який найчастіше фіксувався в районі базових станцій за адресою: м. Херсон, вул.Теплоенергетиків, 3 (адреса ІТТ №1);

- інформацією УКР ГУНП в Херсонській області з якої встановлено, що абонентський номер НОМЕР_2 , який в період з 01.03.2022 по 01.06.2022 найчастіше фіксувався в районі базових станцій за адресою: м. Херсон, вул.Теплоенергетиків, 3 (адреса ІТТ №1) та належить ОСОБА_6 ;

- інформацією відділу протидії кіберзлочинам в Херсонській області з якої встановлено, що в соціальній мережі Фейсбук, які зв`язані з номером телефону НОМЕР_2 належать ОСОБА_6 ;

- допитами в якості потерпілого ОСОБА_158 , який в ході допитів повідомив, що він з 16.08.2022 по 24.09.2022 під час окупації міста перебував в полоні у російських військових та безпідставно утримувався в ІТТ №1 в камері № 3. Потерпілий вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка доставляла його до інших військових РФ, які наносили ОСОБА_158 тілесні ушкодження та катували його електрострумом, приєднуючи до геніталій електричні дроти;

- 30.12.2022 за участі потерпілого ОСОБА_158 проведено слідчий експеримент під час якого потерпілий розказав та показав обставини його затримання та утримання в ІТТ АДРЕСА_2 ;

- 21.03.2023 проведено впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_158 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка доставляла його до інших військових РФ та особисто наносив ОСОБА_158 тілесні ушкодження;

- висновком амбулаторної судово-психологічної експертизи №028/02.2023 від 10.03.2023 потерпілого ОСОБА_158 за яким дії військових рф (незаконне утримання, катування, приниження, знущання та нанесення тілесних ушкоджень) в період часу з 16.08.2022 по 17.10.2022 для потерпілого носили характер політравми, спричинили потерпілому страждання, викликали у останнього стан дистресу.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 1 ст. 438 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

11.05.2023 відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Легниця Республіки Польща, громадянину Російської Федерації, паспорт РФ серії НОМЕР_3 , виданий 10.09.2015 ОУФМС Росії по Краснодарському краю в Лабінському районі, зареєстрований: АДРЕСА_1 , співробітник спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 , Абхазія, Південного військового округу ЗС РФ), не судимому.

Однак, останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, оскільки останній переховується від слідства та суду.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 3 ст. 111, ст. 135, 278 КПК України, вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Зокрема, 11.05.2023 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 94 від 11.05.2023 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлено про необхідність прибуття останнього до ГУНП в Херсонській області, що розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Лютеранська, 4 на 15.05.2023, 16.05.2023, 17.05.2023 для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Утім, ОСОБА_6 на виклики не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про умисні дії останнього, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

Згідно з наявними матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на тимчасово окупованій території України та не з`являється на виклик слідчого без поважних причин, за умови його належного повідомлення про такий виклик.

На підтвердження цього, заступником начальника відділу СУ ГУНП в Херсонській області майором поліції ОСОБА_159 у кримінальному провадженні складені рапорти про неявку ОСОБА_6 до заступника начальника відділу СУ ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Лютеранська, 4.

Крім цього, згідно з відповіддю на доручення слідчого встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на лівобережній частині Херсонської області, яка на даний момент часу є тимчасово окупованою Російською Федерацією.

Згідно з відомостями, наявними в базі даних «АРКАН» громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 в період часу з 24.02.2022 по 23.05.2023 не перетинав державний кордон України.

У зв`язку із викладеним, 23.05.2023 в рамках кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оголошено в розшук, здійснення якого доручено УКР ГУНП в Херсонській області.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 31.05.2023 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) кримінального правопорушення у кримінальному провадженні відомості про яке 09.03.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 09.03.2022 року стосовно підозрюваних: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_154 , уродженця міста Донецька, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_155 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_156 , уродженця аулу Шарахалсун Туркменського району, Ставропольського краю, громадянину Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків та потерпілих. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 має можливість продовжувати вчиняти такі ж кримінальні правопорушення чи інші, оскільки він є співробітником спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 , Абхазія, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тобто перебуває в незаконному збройному формуванні, сфери діяльності якої розповсюджувались на окуповані території Херсонської області (враховуючи, що ця територія продовжує знаходитись під окупацією). Окрім цього, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та в будь-який час може виїхати на територію Російської Федерації.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання до дванадцяти років позбавлення волі. ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_157 у місті м. Легниця Республіки Польща, є громадянином Російської Федерації, паспорт РФ серії НОМЕР_3 , виданий 10.09.2015 ОУФМС Росії по Краснодарському краю в Лабінському районі, зареєстрований: АДРЕСА_1 , співробітник спеціального підрозділу Федеральної служби військ національної гвардії РФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 , Абхазія, Південного військового округу ЗС РФ).

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України, у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років. Незастосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою буде сприяти зміцненню «негативного» авторитету ОСОБА_6 та утворенню у суспільства оманливого уявлення щодо стану та перспектив цього розслідування та в свою чергу утворювати передумови для здійснення незаконних дій іншими особами. За вказаних вище обставин запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання ОСОБА_6 питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатися судом у встановленому законом порядку. Відтак розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України суд позбавлений можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Більш того, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 438 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України - тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 КПК України, строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193, 194, 197, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Легниця Руспубліки Польща, підозрюваного у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 09.03.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який. .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 05.06.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1