Справа № 466/5978/23
Провадження № 1-кс/466/1395/23
У Х В А Л А

іменем України

«31» серпня 2023 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно,

у с т а н о в и в:

15 червня 2023 року адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова із клопотанням про скасування арешту на майно.

В обґрунтування клопотання зіслалась на те, що 12.05.2023 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова було винесено ухвалу, якою накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000556 від 06.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, зокрема на автомобіль марки Renault Master, р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , довіреність на автомобіль від 02.04.2023 та ключ від автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судці під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, вважає, що на даний час існують підстави для скасування арешту на транспортний засіб, з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Як зазначено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, встановлених ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 цієї статті, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються судом під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 11 ст.170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зазначає, що ОСОБА_4 та арештоване майно не мають жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

У зв`язку з цим, ними було подано клопотання на ім`я слідчої ОСОБА_5 про проведення в найкоротші строки усіх необхідних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій для перевірки причетності арештованого майна до вчинення кримінального правопорушення та подальшого скасування арешту на таке майно.

Попри вказане, а також попри те, що арешт на вказане майно було накладено ще 12.05.2023 року, слідчою ще не було проведено огляд арештованого транспортного засобу та іншого майна.

Також зазначає, що ними з слідчою неодноразово узгоджувались дати та час проведення огляду транспортного засобу, однак в останній момент остання скасовувала проведення такої слідчої дії.

Зокрема, огляд транспортного засобу, в черговий раз, було заплановано 14.06.2023 року. Однак, слідча перестала відповідати на телефонні дзвінки представника ОСОБА_4 щодо проведення такого огляду.

Вказане дає підстави вважати, що слідчою неналежним чином (з порушенням розумних строків) здійснюється досудове розслідування вказаного провадження.

Станом на даний час слідчою взагалі не доведено, що ОСОБА_4 або будь-яка інша особа, яка керувала транспортним засобом, мали відношення до кримінального правопорушення.

У випадку наявності у слідчої реальних підстав вважати, що арештоване майно могло зберегти на собі сліди чи було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та може бути речовим доказом у розумінні ч.1 ст.98 КПК України, слідча з метою збирання доказів проводила би слідчі дії у найкоротші строки.

Окрім цього, зазначає, що арештований транспортний засіб ОСОБА_4 використовував при здійсненні підприємницької діяльності.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Таким чином, наведене вище дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на згаданий транспортний засіб, порушено справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Отже, слідчою взагалі не обґрунтовано необхідності накладення арешту на майно, не враховано, що таке майно не має жодного відношення до кримінального провадження №0000556, не відповідає критеріям визначення речових доказів, а твердження останньої про те. шо дане майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення не підтверджене доказами.

З огляду на зазначене, вважає, що потреби даного кримінального провадження не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника та законного володільця, як накладення арешту на транспортний засіб марки «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , та порушує справедливий баланс між інтересами володільця та власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Відтак, вважає за можливе скасувати накладений арешт на автомобіль марки «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 довіреність на автомобіль від 02.04.2023 та ключ від автомобіля.

Разом з тим. якщо суд дійде висновку про неможливість повного скасування арешту, вважає за можливе скасувати арешт в частині заборони володіння та користування автомобілем «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , та передати його ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.

Враховуючи наведені в клопотанні обставини та норми матеріального і процесуального законодавства, просить постановити ухвалу про скасування арешту, який накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 травня 2023 року у справі №466/4591/23, на автомобіль марки «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , довіреність на автомобіль від 02 квітня 2023 року та ключі від автомобіля.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15 червня 2023 року вищевказану справу за клопотанням адвоката ОСОБА_3 передано для розгляду по суті слідчому судді ОСОБА_1 .

В судове засідання, яке було призначене на 31 серпня 2023 року о 11.00 год., адвокат ОСОБА_3 не з`явилась та подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі власника майна ОСОБА_4 . Крім цього зазначила, що власник арештованого майна, автомобіля марки «Renault Master», н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_4 зобов`язується під час отримання автомобіля надати доступ до нього для проведення слідчого огляду.

Слідчий СВ відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, та подала на адресу суду заяву, з якої убачається, що слідчим СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000556 від 06 квітня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 05.04.2023 року о 23:58 год біля входу в під`їзд №3 будинку АДРЕСА_1 , невідомі особи, чоловічої статі, відкрито в умовах воєнного стану, заволоділи двома пакетами, один чорного кольору, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 30 000 тисяч доларів США і 1 500 000 гривень., а другий пакет, кольоровий із особистими речами потерпілої ОСОБА_7 .

У межах кримінального провадження на підстави ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 №466/1033/23 від 05 травня 2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , а також на прилеглій до нього території, власником, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обшук проводився 10.05.2023 у період часу з 10:42 год. по 11:12 год. в ході проведення якого було виявлено та в подальшому вилучено наступні предмети, а саме:

- автомобіль марки «Renault Master», н.з НОМЕР_1 , синього кольору, 2013 року, VIN НОМЕР_4 , після вилучення поміщений на арешт майданчик за адресою: с.Солонка;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яке упаковано в спецпакет FPS6006305;

- довіреність на автомобіль від 02.04.2023 марки «Renault Master», н.з НОМЕР_1 , який упаковано в спецпакет FPS6006305;

- ключ від автомобіля марки Renault Master н.з НОМЕР_1 у кількості 1 шт., чорного кольору на якому є 3 кнопки який упаковано в спецпакет PSP1116091.

Вказані речі, визнані речовим доказом в межах кримінального провадження.

29 серпня 2023 року було проведено зовнішній огляд транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Renault Master» н.з НОМЕР_5 , синього кольору, 2013 року, VIN НОМЕР_4 , за адресою: Львівська область, с. Солонка арешт майданчик для тимчасово вилучених транспортних засобів, під час якого була присутня захисник ОСОБА_3 .

У ході проведення даного зовнішнього огляду було вилучено 4 змиви з зовнішніх ручок вищевказаного транспортного засобу. При відкритті даного автомобіля ключем, який був вилучений 10.05.2023 року в ходу обшуку, відкрити даний транспортний засіб не представилось можливим із технічних та невстановлених на даний час причин.

Оскільки оперативним шляхом, а також під час аналізу камер зовнішнього відеоспостереження по маршруту руху встановлено, що у фургоні транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Renault Master», н.з НОМЕР_1 , синього кольору ймовірно здійснювалось перевезення мотоциклу, який вчинив 05.04.2023 грабіж стосовно гр. ОСОБА_7 у органу досудового розслідування є необхідність для проведення судово-трасологічної експертизи, ґрунтознавчої експертизи. Для призначення яких необхідно провести внутрішній огляд вищевказаного транспортного засобу та з метою подальшого проведення експертних досліджень щодо встановлення контакту шин, рами мотоцикла та інших частин мотоцикла з кузовом вказаного транспортного засобу, а також для відшукування інших речей та предметів, що зможуть становити вагоме значення для проведення досудового розслідування та встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Також зазначила, що у разі повернення вказаного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Renault Master», н.з НОМЕР_1 , синього кольору може спричинити знищення слідів вчинення кримінального правопорушення та унеможливить якісне проведення досудового розслідування, тому просить суд не скасовувати арешт, накладений 12 травня 2023 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 у справі №466/4591/23, провадження №1-кс-466/1091/23.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на транспортний засіб підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000556 від 06 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 31 травня 2023 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000556 від 06 квітня 2023 року перекваліфіковано з ч.4 ст.187 КК України на ч.5 ст.186 КК України.

В процесі досудового розслідування цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 від 12 травня 2023 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , та накладено арешт на речові докази у даному кримінальному провадженні, які було виявлено та вилучено під час проведення обшуку, а саме:

- автомобіль марки Renault Master н.з НОМЕР_1 , синього кольору, 2013 року, VIN НОМЕР_4 , який після вилучення поміщений на арешт майданчик за адресою: с. Солонка;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яке упаковано в спецпакет FPS6006305;

- довіреність на автомобіль від 02.04.2023 марки «Renault Master» н.з НОМЕР_1 , який упаковано в спецпакет FPS6006305;

- ключ від автомобіля марки «Renault Master» н.з НОМЕР_1 у кількості 1 шт., чорного кольору на якому є 3 кнопки який упаковано в спецпакет PSP1116091.

На час винесення слідим суддею цієї ухвали правова кваліфікація кримінального правопорушення була ч.4 ст. 187 КК України.

Причиною накладення арешту була необхідність збереження слідів кримінального правопорушення, наявних на автомобілі, з метою проведення судових експертиз.

Із заяви слідчого ОСОБА_6 вбачається, що 29 серпня 2023 року було проведено зовнішній огляд транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Renault Master» н.з НОМЕР_5 , синього кольору, 2013 року, VIN НОМЕР_4 , за адресою: Львівська область, с. Солонка та автомобіль поміщений на арешт майданчик для тимчасово вилучених транспортних засобів. У ході проведення даного зовнішнього огляду було вилучено 4 змиви з зовнішніх ручок вищевказаного транспортного засобу. При відкритті даного автомобіля ключем, який був вилучений 10.05.2023 року в ході обшуку, відкрити даний транспортний засіб не представилось можливим із технічних та невстановлених на даний час причин.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває з 06 квітня 2023року, на час розгляду клопотання жодна особа так і не набула статусу підозрюваного в рамках зазначеного кримінального провадження.

Крім цього, власник майна ОСОБА_4 не набув статусу фізичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження, і жодна службова особа даного товариства не набула статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

У відповідності до положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч.ч.3, 4, 5, 6 ст. 170 КПК України передбачено, що:

- у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу;

- у випадку, передбаченому п.2 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КПК України;

- у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна;

- у випадку, передбаченому п.4 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з приписами ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Приписами ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені вище міжнародні гарантії недоторканості права власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст. 2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

Так, положеннями ст.ст.7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами до ч.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Крім цього, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява №31107/96, п. 58).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, п. 42 та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п.п. 49 62 від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69, 73, та інші). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50).

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з приписами п.1 ч.6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Зі змісту ч.9 ст. 100 КПК України випливає, що судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, вирішується питання лише щодо тих речових доказів і документів, які були надані суду при скеруванні в суд обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру чи клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність на даний час у вищевказаному кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому рухомим майном, та у зв`язку з цим вважає за доцільне передати зазначене в клопотанні арештоване майно ОСОБА_4 , як власнику, на відповідальне зберігання з правом користування цим майном.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 98, 107, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Передати на відповідальне зберігання з правом користування ОСОБА_4 , належні йому на праві власності:

- автомобіль марки «Renault Master» н.з НОМЕР_1 , синього кольору, 2013 року, VIN НОМЕР_4 , який після вилучення поміщений на арешт майданчик за адресою: с. Солонка;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яке упаковано в спецпакет FPS6006305;

- довіреність на автомобіль від 02.04.2023 марки «Renault Master» н.з НОМЕР_1 , який упаковано в спецпакет FPS6006305;

- ключ від автомобіля марки «Renault Master» н.з НОМЕР_1 у кількості 1 шт., чорного кольору на якому є 3 кнопки який упаковано в спецпакет PSP1116091,

на які накладений арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 від 12 травня 2023 року у справі №466/4591/23, провадження №1-кс/466/1091/23.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1