У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 634/453/23

Провадження № 1-кп/634/69/23

"27" червня 2023 р. смт Сахновщина Харківської області

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Сахновщина Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Сахновщинського районного суду Харківської області знаходиться обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Заслухавши думку учасників провадження, ознайомившись з обвинувальним актом і додатками до нього, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокуророві з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Так, потерпілим у даному кримінальному провадженні згідно обвинувального атку є віськовослужбовець ЗСУ, якому завадно шкоду на суму 315 731 грн. 31 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК - Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням відповідно до ч.4ст.11 КПК України, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 цього Кодексу, серед яких у п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових:

1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність;

3) формулювання обвинувачення.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

У Конвенції про захист прав та основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено: обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення" (справа "Маттоціа проти Італії").

Європейський Суд з прав людини визначає обвинувачення як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру ( справа «Фоті та інші проти Італії»).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що одним з організаційно-розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питання відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

Так, ст. 91 КПК України дає можливість побачити, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, форма співучасті, якщо наявна, та інші обставини та факти, що стосуються вчиненого протиправного діяння, у тому числі розкривають причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та наслідками), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, втілюються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування визначається як інтелектуальний процес, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. І якщо відповідно до ст. 92-94 КПК України сторона обвинувачення у вигляді слідчого та прокурора мають право як збирати, перевіряти та оцінювати докази, то суд має право лише оцінювати зібрані у кримінальному провадженні докази на підтвердження чи спростування обставин, що визначені у ст. 91 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання суд перевіряє лише те, щоб у відповідності до ст. 291 КПК України обвинувальний акт містив відповідну частину, яка при цьому не мала б зайвої натуралізації правопорушення та суттєвих суперечностей, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Статтею 337 КПК України визначені межі судового розгляду та передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку не розглядаються докази кримінального правопорушення, що не може здійснюватися у підготовчому судовому засіданні, тому й не надається судом оцінка доказам.

Так згідно обвинувального акту 03.01.2023 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що на території України запроваджено режим воєнного стану, який введений введеного в дію Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, та Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ) у період дії воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, знаходився у домоволодінні ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 з її дозволу, разом із військовослужбовцем ЗСУ ОСОБА_7 . Під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 з власної ініціативи з метою покупки додаткового спиртного передав до рук ОСОБА_5 банківську карту «Приватбанку» № НОМЕР_1 , видану на своє ім`я, повідомивши, при цьому при всіх присутніх пін-код від неї, на що останній погодився та на прохання ОСОБА_7 направився до місцевого магазину в с.Гришівка, Сахновщинської селищної ради, Красноградського району Харківської області. Після чого, ОСОБА_5 розуміючи, що ОСОБА_7 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, таємно, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, бажаючи збагатитися за чужий рахунок, залишив банківську карту у себе.

У подальшому ОСОБА_5 скористався даною банківською картою на власний розсуд, а саме в невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, з 05.01.2023 по 06.01.2023 надав карту своїй доньці ОСОБА_8 та повідомив, що на ній знаходяться його кошти. Далі попрохав останню зняти кошти з картки та витратити їх на власні потреби та потреби сім`ї, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 315 731 грн. 31 коп.

Отже, у цьому випадку, з урахуванням викладених прокурором фактичних обставин справи кримінального провадження й пред`явленого обвинувачення, предметом злочину є гроші, які належать іншій особі, і знаходилися на банківській картці, а заволодіння банківською карткою само по собі не утворює склад злочину крадіжку (таємне викрадення чужого майна), а є окремим самостійним видом іншого злочину.

Разом з тим, в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального провадження відсутні дані про час, дату, місце та спосіб зняття та/або переведення коштів з банківської карти, наявність чи відсутність умислу у особи, яка здійснила таку дію. Не розкрита роль особи, яка здійснювала зняття та/або переведення коштів, як вказано прокурором при викладенні в обвинувальному акті фактичних обставин справи (чи усвідомлювала ОСОБА_9 або ні дійсний злочинний намір ОСОБА_5 ). Не зазначено конкретні суб`єктивні ознаки спрямованості умислу і мотивів обвинуваченого. Фактичні обставини, які характеризують суб`єктивну сторону складу злочину, інкримінованого ОСОБА_5 , є незрозумілими та суперечливими. При визначенні форми участі також відсутня конкретика.

Органом досудового розслідування вказано фактичні обставини, що описують дії особи, без визначення об`єктивної та суб`єктивної сторони складу з інкримінованого обвинуваченому злочину, дії не розмежовано.

З Реєстру матеріалів досудового розслідування №0000025 від 07.01.2023 року, який додано до обвинувального акту, також не вбачається наявності в матеріалах справи інформаціїпро рух грошових коштів (надходження коштів, зняття, переведення, тощо) по № НОМЕР_1 , відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 05.01.2023 по 06.01.2023 на паперовому носії (роздруківку) або в електронному вигляді з детальним зазначенням дати здійснення банківської операції, номеру розрахункового рахунку відправника та одержувача, найменування відправника та одержувача, призначення платежу, сума платежу, що перебувають в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, в обвинувальному акті вказано, що злочини вчинено в період дії воєнного стану, який введений в дію Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, зі змінами, якими продовжена дія воєнного стану. Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року №2500-ІХ, на який йде посилання в обвинувальному акті, продовжено дію воєнного стану лише до 21.11.2022 року, тоді як події згідно обвинувального акту відбуваються вже в січні 2023 року.

У порушенні вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення маються суттєві суперечності, а тому порушує як право обвинуваченого на захист, так і права потерпілого.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.03.2019 року (справа №51-5990км18) зазначив, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема із обов`язковим зазначенням усіх ознак об`єктивної сторони злочину, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, для реалізації права на захист та вирішення інших питань. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому, наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинуванення.

Невідповідність обвинувального акт вимогам ст.291 КПК України в частині неконкретності викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, є незрозумілими, мають суттєві суперечності, що перешкоджає суду призначення справи до судового розгляду, так як порушує права на захист як обвинуваченого, так й потерпілого ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем ЗСУ та зазнав значної матеріальної шкоди. Окрім того, створює перешкоди здійсненню процедури судового розгляду у розумні строки

Враховуючи вищенаведене, суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин злочину, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин злочину в суді та для реалізації права на захист та захист прав потерпілого. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані щодо дій, інкримінованих ОСОБА_5 , в своїй сукупності не дають чіткого уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.

Таким чином, при викладенні фактичних обставин кримінального провадження у обвинувальному акті повинно бути конкретно викладені доведені дані про подію (час , місце, спосіб)форма співучасті, якщо наявна, та інші обставини та факти, що стосуються вчиненого протиправного діяння, у тому числі розкривають причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та наслідками, мотиви і мету його вчинення.

Враховуючи вказане, у відповідності до положень ст.314 КПК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, так як встановленені невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України створює дійсні перешкоди для оперативного судового розгляду в межах висунотого обвинувачення із забезпеченням права на захист як обвинуваченого, так і потерпілого.

Керуючись ст.ст.3, 91-94, 110, 291,314 КПК України, суд,

ухвалив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 9000025 від 07.01.2023 року, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2023 року.

Суддя: