Справа № 544/1697/22
УХВАЛА

15 червня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , цивільного відповідача ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 04.02.2022, за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні суду знаходиться справа відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Представником потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 заявлене клопотання про арешт майна з метою забезпечення позову. В клопотанні зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 в момент дорожньо-транспортної пригоди керував сідловим тягачем Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 28.01.2022 виданих ТСЦ 4841.

В інтересах потерпілого ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди. Безпосередньо до ОСОБА_12 , яка є власником сідлового тягача Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 , пред`явлений цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 849 924 грн. Оскільки вартості зазначених транспортних засобів, які належать ОСОБА_14 , не достатньо для забезпечення цивільного позову. Тому виникає потреба у накладанні арешту на це та інше майно ОСОБА_14 , вартість якого повинна бути співмірною із розміром шкоди для забезпечення поданого цивільного позову.

Згідно інформації ТСЦ МВС №5946 ОСОБА_14 належать, крім зазначених транспортних засобів, автомобіль КАМАЗ 5511 1988 року випуску, оранжевого кольору та автомобіль Subaru Outback 2013 року випуску, білого кольору. Інформації щодо номерних знаків цих транспортних засобів ТСЦ МВС №5946 не надано. Тому накладення арешту на всі транспортні засоби цілком буде достатнім дл забезпечення цивільного позову і співмірним із розміром шкоди. Тим більше, що накладання арешту на такі транспортні засоби не позбавляє їх власника пра користування ними.

З метою забезпечення цивільного позову, заявленого у справі №544/1697/22, просив накласти арешт на транспортні засоби, які належать ОСОБА_14 , а саме: автомобіль Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 ; напівпричіп Schmitz S 01 д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль КАМАЗ 5511 1988 року випуску, оранжевого кольору та автомобіль Subaru Outback 2013 року випуску, білого кольору.

Від цивільного відповідача ОСОБА_12 надійшло клопотання про скасування арешту майна. У клопотанні зазначено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава ОСОБА_15 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на сідловий тягач RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, номерний знак: НОМЕР_5 , право власності підтверджується на автомобіль Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 28.01.2022 року, серія та номер НОМЕР_6 та напівпричепу SCHMITZ S01, номерний знак: НОМЕР_2 , право власності на напівпричіп підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 28.01.2022 року, серія та номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_12 , з позбавленням права відчудження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт. Майно було вилучено у ОСОБА_4 . Вищезазначене майно у нього знаходилось на підставі договору оренди від 31.01.2022 року. Відповідно до умов Договору, орендодавець ( ОСОБА_12 ) зобов`язується передати за плату Орендареві ( ОСОБА_4 ) у строкове користування‚ а Орендар зобов`язується прийняти у строкове користування автотранспорт, що визначений у цьому Договорі та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві відповідну орендну плату.

Проте з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна, на яке накладено було арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту такого майна. Як свідчать матеріали кримінальної справи, відносно ОСОБА_12 кримінальне провадження органом досудового слідства не здійснюється та їй не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. ОСОБА_12 також не є обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Враховуючи, що майно, на яке накладено арешт, не визнано по кримінальній справі речовим доказом, заявник вважає, що на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 підтримав клопотання про арешт майна в інтересах потерпілого ОСОБА_10 з підстав, зазначених у клопотанні. У задоволенні клопотання про скасування арешту, поданого в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_16 просив відмовити.

Цивільний відповідач ОСОБА_12 та її представник адвокат ОСОБА_13 просили відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 про арешт майна ОСОБА_12 та підтримали своє клопотання про скасування арешту майна. Представник цивільного відповідача зазначив, що ОСОБА_12 не може бути відповідачем за цивільним позовом про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, оскільки автомобіль, яким керував обвинувачений перебував у його законному володінні відповідно до договору оренди, а в трудових відносин з власником автомобіля останній не перебував. Крім того зазначив, що необхідність арешту, який був накладений під час досудового розслідування, відпала, оскільки всі слідчі дії з транспортним засобом були проведені.

Обвинувачений та його захисник при вирішенні обох клопотань поклалися на розсуд суду.

Прокурор, потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , не заперечували щодо задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 про арешт майна, в задоволенні клопотання власника транспортного засобу ОСОБА_12 про скасування арешту майна просили відмовити. Крім того зазначили, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, а доля речових доказів вирішується судом при ухваленні остаточного рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За приписами ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з положеннями ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_17 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 286 КК України. При розгляді вище вказаних клопотань суд не з`ясовує обставини вчинення кримінальних правопорушень та не перевіряє їх дослідженням доказів, оскільки вказане є недопустимим на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства.

Під час судового розгляду представником ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди. Безпосередньо до ОСОБА_12 , яка є власником сідлового тягача Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 , пред`явлений цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 849 924 грн.

Враховуючи викладене, у разі встановлення вини ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, відповідач ОСОБА_12 може нести цивільно-правову відповідальність за завдання вказаної шкоди, тому з метою забезпечення заявленого цивільного позову, суд вважає за необхідне клопотання представника ОСОБА_11 про арешт майна ОСОБА_12 з метою забезпечення цивільного позову задовольнити частково, в частині арешту сідлового тягача RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, номерний знак: НОМЕР_5 , та напівпричепу SCHMITZ S01, номерний знак: НОМЕР_2 .

Суд вважає, що такий ступінь втручання у права власника майна виправданий, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту потерпілої особи її прав та законних інтересів.

Стосовно доводів представника відповідача про те, що ОСОБА_12 не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_10 , суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В частині клопотання представника ОСОБА_11 про арешт іншого рухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_12 слід відмовити, оскільки в ухвалі про арешт майна суд повинен чітко охарактеризувати ознаки, за якими той чи інший предмет відрізняється від подібних. Не можна, зокрема, накладати арешт на автомобіль, не зазначивши його видових ознак, державного реєстраційного номера, номера двигуна та ін., що відрізняло б саме цей автомобіль від будь-якого автомобіля взагалі.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В силу частини першої статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, зокрема, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження тощо.

Отже за нормами кримінального процесуального законодавства доля речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження вирішується судом під час ухвалення вироку.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання представника власника майна ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 про скасування арешту майна, що був накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2022 на сідловий тягач RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, номерний знак: НОМЕР_5 , та напівпричеп SCHMITZ S01, номерний знак: НОМЕР_2 не підлягає задоволенню з указаних підстав.

Крім того, судове слідство та дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні не закінчено, тому зняття арешту із транспортних засобів, які визнані речовим доказом у справі може зашкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174, 369, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 про накладення прешту на майно з метою забезпечення цивільного позову задовольнити частково.

З метою забезпечення цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_10 у кримінальному провадженні (справа №544/1697/22) накласти арешт на транспортні засоби, які належать цивільному відповідачу ОСОБА_12 , а саме: сідлового тягача RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, номерний знак: НОМЕР_5 , та напівпричипу SCHMITZ S01, номерний знак: НОМЕР_2 .

В іншій частині клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 відмовити.

В задоволенні клопотання представника цивільного відповідача ОСОБА_12 - ОСОБА_13 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала в частині накладення арешту на майно може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1