Дата документу 12.06.2023 Справа № 335/2867/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2867/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/996/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

12 червня 2023 року м . Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 при вирішенні відповідно до вимог ст. 398 КПК України питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 378 КК України, із визначенням застави в розмірі 268 400 грн., -

В С Т А Н О В И В:

9 червня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу суду.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач перевіряє її на відповідність вимогам ст. 396 КПК України і наявність або відсутність перешкод для прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження.

По справі встановлені обставини, що перешкоджають відкриттю апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України, ухвала про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України, потерпілий або його представник чи законний представник мають право подати апеляційну скаргу в частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції. Однак, за своєю правовою природою вимоги полягають в адресованих суду і сформульованих у категоричній формі пропозиціях учасників процесу вчинити певні дії, які окреслюють межі процесуальних повноважень суду. У передбачених законом випадках зі сторони потерпілого такі пропозиції можуть стосуватися обсягу обвинувачення, розміру цивільного позову, дослідження певних доказів.

Натомість позиція потерпілого щодо застосування судом запобіжного заходу за своєю правовою сутністю є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом щодо обрання альтернативи таких заходів. Така позиція не обмежує потерпілого у можливості подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості питань, пов`язаних з виконанням вироку, які безпосередньо стосуються його прав, обов`язків чи законних інтересів.

Зазначенні положення кореспондують із позицією Конституційного Суду України (Рішення №4 р/2019 від 13 червня 2019 року), згідно з якою положення частини 2 статті 392 КПК визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Конституційний Суд України зауважив, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Зі змісту вищезазначеного рішення випливає, що неконституційним було визнано положення щодо неможливості оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою саме особою, щодо якої обраний даний запобіжний захід, чи її захисником.

Таку правову позицію було висловлено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №640/3693/15-к.

Отже враховуючи вказане, потерпіла та її представник, який наділений правом представляти її інтереси, не мають права на оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Таким чином, потерпіла ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 не є суб`єктами апеляційного оскарження ухвали про продовження ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому апеляційна скарга відповідно до положень ст. 399 КПК України підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, суддя-доповідач, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року, повернути особі, яка її подала - представнику потерпілої - адвокату ОСОБА_4 .

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами направити представнику потерпілої - адвокату ОСОБА_4 .

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_2