ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/307/23 Справа № 708/301/21 Категорія: ч. 1 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Чигиринського райсуду Черкаської області від 2.02.2023 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у м. Чигирин Черкаської обл., раніше

не судимий, не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років.

Визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, щодо подій, які мали місце 20.01.2021 р. та виправданий на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Арешт, накладений, ухвалою слідчого судді Придніпровського райсуду м. Черкаси від 26.01.2021 р. скасовано.

Питання про судові витрати та речові докази судом вирішені відповідно до КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, придбав за невстановлених обставин, зберігав при собі з метою збуту та в подальшому 23.12.2020 р. приблизно 12 год. 40 хв. збув наркотичні засоби та психотропні речовини за наступних обставин. А саме, 23.12.2020 р. приблизно о 12 год. 40 хв. ОСОБА_8 , знаходячись за адресом: АДРЕСА_1 , продав ОСОБА_9 , якому працівниками поліції доручено проведення оперативної закупки психотропної речовини у ОСОБА_8 за грошові кошти в розмірі 600 грн., пакет полімерного матеріалу з кристалічною речовиною, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/124-20-15935-2020 МРВ від 29.12.2020 р. містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого складає 0,071 г, а також збув шляхом безоплатної передачі ОСОБА_9 фольговий згорток з порошкоподібною речовиною, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/124-20-15932-2020 МРВ від 29.12.2020 р. містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого (в перерахунку на амфетамін - основу) складає 0,061 г.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також апелянт, просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що місцевим судом не повною мірою враховано той факт, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, просить врахувати що ОСОБА_8 зазначив, що він почав вживати наркотичні засоби і психотропні речовини ще в 1997 році, після чого добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності, проте знову продовжив вживати наркотичні засоби в 2015-2016 роках. Однак проходити програму замісної підтримувальної терапії почав лише під час судового розгляду, що може свідчити про намагання уникнути кримінальної відповідальності.

На думку апелянта, судом належно не враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 з огляду на те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_8 має високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки вчинений з посяганням на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України зумовлює тяжкі наслідки не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу із вказаних у ній мотивів, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

На думку апеляційного суду ці вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Апеляційна скарга прокурора стосується лише призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 307 КК України і в ній не заперечується доведеність винуватості обвинуваченого у цьому кримінальному правопорушенні.

А тому суд апеляційної інстанції переглядає апеляційну скаргу прокурора виключно з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення надмірно м`якого покарання, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченому призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд, перевіривши відповідність міри покарання, встановив, що вона визначена в межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 307 КК України та за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. ст. 50 та 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме те, що він визнаний винним у вчиненні одного епізоду кримінального правопорушення, яке належить до тяжкого злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, не працевлаштований, перебуває на обліку у лікаря-нарколога із діагнозом синдром залежності від опіоїдів (з жовтня 1997 р.) та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому з урахуванням всіх обставин місцевий суд дійшов вірного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, оскільки на переконання суду саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження і особі обвинуваченого.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , який є наркозалежною особою з 1997 р., що на переконання суду слугувало передумовою вчинення ним кримінального правопорушення, добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності та продовжував на той час перебувати на замісній терапії, що на переконання суду підтверджує наявність у нього наміру виправитися та у значній мірі зменшує ступінь його суспільної небезпеки та ризик можливого повторного вчинення ним кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, тому прийняв рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на три роки з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд обґрунтовано та належним чином врахував конкретні обставини справи, а саме добровільне проходження курсу лікування від наркотичної залежності та надав відповідну довідку лікувального закладу під час апеляційного розгляду, що підтверджує наявність у нього наміру виправитися та значно зменшує ступінь його суспільної небезпеки та ризик можливого повторного вчинення ним кримінального правопорушення, що безумовно зменшує суспільну небезпеку його протиправних дій.

Отже, суд першої інстанції фактично врахував всі надані сторонами провадження відомості про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, а тому прийняв рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на три роки з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що відповідає вимогам КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст. 65 КК України, оскільки призначене йому покарання є співрозмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

Отже, беручи до уваги все вищезазначене у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 достатнє і необхідне покарання та не знаходить обґрунтованих підстав для зміни вироку суду першої інстанції з мотивів, які вказані в апеляційній скарзі прокурора.

Доводи апеляції прокурора про те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі апеляційний суд не приймає до уваги, тому що на момент вчинення ним злочину його судимість за попереднім вироком погашена, і він вважається таким, що не має судимості. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загально-правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим ( Постанова Верховного Суду від 27.09.2018 р., справа № 647/1831/15-к).

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Таким чином, підстав для зміни та скасування вироку, передбачених ст. ст. 409 та 414 КПК України, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Вирок Чигиринського райсуду Черкаської обл. від 2.02.2023 р. стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді