ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: №638/4776/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/866/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Антрацит, Луганської області, громадянки України, яка має вищу освіту, не є депутатом, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , задоволено.

ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів - до 30 липня 2023 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченій міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з використанням засобів електронного контролю. У разі залишення обраного запобіжного заходу, захисник просить визначити заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що обвинувачена фактично утримується під вартою протягом майже 10 місяців, що на думку захисника, свідчить про те, що наявна обґрунтована необхідність у зміні запобіжного заходу на більш м`який, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки врахований судом ризик переховування не може ґрунтуватись лише на тяжкості обвинувачення. Крім того, як зазначає захисник, судом було застосовано формальний відхід до дослідження особи обвинуваченої, взявши до уваги лише її обмежену характеристику.

Просив врахувати, що обвинувачена раніше не судима, у неї наявне постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, а саме матір, у якої, внаслідок постійного стресу через війну та кримінальну справу доньки і вік, суттєво погіршився стан здоров`я. Також вважає ризик переховування необґрунтованим, внаслідок фактичної неможливості перетину кордону, у зв`язку з воєнним станом, а також сумлінним дотриманням обвинуваченою умов та обов`язків, покладених на неї запобіжним заходом. Крім того, обвинувачена здала свій паспорт для виїзду за кордон.

Як зазначає захисник, у обвинуваченої суттєво погіршився стан здоров`я, оскільки вона з 2016 року проходила систематичне лікування, внаслідок численних захворювань. Крім того, обвинувачена має позитивну характеристику з місця роботи, де вона працювала з 2019 по 2020 рік, в якості викладача кафедри правового забезпечення господарської діяльності факультету №6 Харківського національного університету внутрішніх справ та виконувала свої функціональні обов`язки відповідно до посадової інструкції.

Також захисник просив врахувати, що обвинувачена під час обрання їй запобіжного заходу у вигляді застави перебувала вдома, тобто фактично мала реальну можливість для переховування, проте, жодних дій, які б були спрямовані на переховування від суду, не вчинила і 06.01.2023 були присутня в апеляційному судів під час розгляду апеляційної скарги.

Вищевикладене, на думку захисника, свідчить про відсутність ризику переховування, а тому, вважає, що необхідно обрати обвинуваченій більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена та її захисники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисників та обвинуваченої на підтримання апеляційної скарги обвинуваченої, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Дзержинському районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченої, посилаючись на продовження існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вважав, що обвинувачена може перетнути кордон, виїхавши на територію, що тимчасово окупована державою агресором рф, Крім того, як зазначав прокурор, обвинувачена обізнана у формах та методах роботи правоохоронних органів, активно застосовувала заходи конспірації щодо передачі інформації представнику незаконного збройного формування «ЛНР», що може використовуватися нею для переховування.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , суд вважав, що з урахуванням встановлених під час обрання відносно обвинуваченої ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, суд врахував відомості щодо особи обвинуваченої, її вік та стан здоров`я, зокрема те, що остання обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене позбавлення волі до 12 років, не працює, раніше не судима, на утриманні малолітніх дітей не має, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, має родичів на тимчасово окуповані території України, у зв`язку з чим не виключена можливість її виїзду з метою уникнення відповідальності.

Враховуючи існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою в інкримінованому останній кримінальному правопорушенні, враховуючи, що дії ОСОБА_7 за вчинення яких їй повідомлено про підозру, носять характер особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, особливу суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення, який вчинено під час дії воєнного стану, дані про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки не дасть змоги запобігти наведеним вище ризикам.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій злочину, які свідчать про її підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 вчинила особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. під час дії воєнного стану, що, з урахуванням розміру покарання, яке їй може бути призначене, в разі визнання її винуватості, може свідчити про те, що обвинувачена, може переховуватись від суду.

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченій, а саме того, що вона обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад..

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризику, яким прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризик, який існував на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшився, а його доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2023 рокупро продовження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченої за ч.3 ст.114-2 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 30.07.2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4