ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/5948/22 Номер провадження 11-кп/814/2228/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2022 року за №0002163, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Річки Білопільського р-ну Сумської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 22 травня 2023 року та зараховано в цей строк попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 15 жовтня 2022 року до 21 травня 2023 року з розрахунку день за день.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 жовтня 2022 року приблизно о 20 годині 40 хвилин біля квіткового кіоску «Камелія» на зупинці громадського транспорту «СКД» по вул. Харківській у м. Суми в умовах воєнного стану вчинив напад на ОСОБА_9 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, в ході чого наніс йому декілька ударів руками в область голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден, крововиливів, шкіряних покривів, перелому кісток носа, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та зірвав з ОСОБА_9 барсетку з мобільним телефоном, окулярами, футляром і грошовими коштами, заволодівши ними на загальну суму 953 гривні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: обвинувачений не мав умислу на заволодіння майном потерпілого шляхом нападу, оскільки була відсутньою вимога ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про передачу майна, що підтвердив останній, натомість суд самостійно не має права змінювати кваліфікацію кримінального правопорушення; в порушення вимог КПК України в ході слідчих експериментів фактично було здійснено допит обвинуваченого й потерпілого; стороні захисту не відкривались у порядку ст.290 КПК України речові докази й вони безпосередньо не досліджувались у засіданні місцевого суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційної інстанції в порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2023 року, через це апеляційний розгляд за його скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги адвоката, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, є неспроможними.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України - нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив те, що 14 жовтня 2022 року приблизно о 20 годині 40 хвилин на зупинці громадського транспорту «СКД» по вул. Харківській у м. Суми після виходу ним із тролейбуса його відразу зупинив ОСОБА_8 та після слів «треба поговорити» здійснив його побиття кулаками, в ході чого зірвав з нього барсетку з речами (мобільним телефоном, окулярами, футляром і грошовими коштами) та втік з цим майном. Попередньо в ході очікування тролейбуса з товаришем та їзди в названому транспортному засобі не спілкувався з обвинуваченим і з ним раніше знайомим не був.

У ході пред`явлення для впізнання потерпілий упізнав ОСОБА_8 як особу, яка 14 жовтня 2022 року приблизно о 20 годині 40 хвилин застосувала до нього насильство й заволоділа його майном, що підтверджується протоколами цієї слідчої дії з додатком від 09 листопада 2022 року (т.1 а.п.145-148).

28 жовтня 2022 року ОСОБА_9 під час проведеного з ним слідчого експерименту з допомогою статиста відтворив обставини вчиненого щодо нього обвинуваченим розбійного нападу в точній відповідності з наданими в суді першої інстанції показаннями. Потерпілий продемонстрував механізм і локалізацію нанесення йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і затим заволодіння обвинуваченим його сумкою з речами всередині, зокрема, мобільним телефоном «Nomi і282», окулярами, футляром і грошовими коштами, про що свідчить протокол вказаної слідчої дії з додатком (т.1 а.п.123-129).

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №758 від 01 листопада 2022 року, №785 від 14 листопада 2022 року продемонстровані ОСОБА_9 обставини в ході слідчого експерименту не суперечать судово-медичним даним у частині способу спричинення та механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень (т.1 а.п.130).

Натомість, обвинувачений у ході слідчого експерименту продемонстрував обставини, які не є характерними для побиття ОСОБА_9 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №785 від 14 листопада 2022 року (т.1 а.п.138).

Доводи захисника про те, що вказані вище слідчі експерименти є фактично допитами позбавлені підстав, оскільки в ході слідчих експериментів потерпілий та обвинувачений здійснювали самостійне відтворення дій, обстановки та обставин кримінального правопорушення, що відповідає легітимній меті даної слідчої дії (т.1 а.п.123-129, 131-137).

У свою чергу, свідок ОСОБА_10 (колега потерпілого) підтвердив показання ОСОБА_9 про те, що на зупинці громадського транспорту, коли вони очікували тролейбус, будь-якого конфлікту з обвинуваченим не було.

Про заволодіння вказаним вище майном ОСОБА_9 розповів свідку ОСОБА_11 (продавцеві магазину), яка підтвердила те, що потерпілий в магазин зайшов у крові з ознаками побиття та попросив викликати поліцію через незаконне заволодіння його сумкою з речами.

Наведені вище докази відповідають даним протоколу огляду куртки потерпілого, в яку він був одягнутий на момент вчинення кримінального правопорушення та на якій зафіксовано сліди крові (т.1 а.п.91-92).

За змістом же протоколу затримання ОСОБА_8 з додатками від 15 жовтня 2022 року в нього було вилучено майно, яким він заволодів у ОСОБА_9 , зокрема, мобільний телефон «Nomi і282» (т.1 а.п.149-153, 157).

У ході розбою обвинувачений заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, у вигляді: синців, саден, крововиливів, шкіряних покривів, перелому кісток носа, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №718 від 10 листопада 2022 року (т.1 а.п.121-122).

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_9 є логічними, послідовними, узгоджуються, як між собою, так і підтверджуються викладеними вище показаннями свідків, письмовими доказами, а також відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим у ході проведення експертних досліджень, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та суд першої інстанції правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні оскаржуваного вироку. Окрім того, як установлено в ході розгляду справи, до кримінального правопорушення потерпілий та обвинувачений знайомі не були, що свідчить про відсутність будь-яких підстав обмовити ОСОБА_8 потерпілим, який перед допитом у встановленому законом порядку був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді.

Сам ОСОБА_8 , хоча й не визнав вину за ч.4 ст.187 КК України, однак підтвердив факт того, що він 14 жовтня 2022 року приблизно о 20 годині 40 хвилин біля квіткового кіоску «Камелія» на зупинці громадського транспорту «СКД» по вул. Харківській у м. Суми наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження та заволодів належними останньому речами. Однак, показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вчинення розбійного нападу, здійснив побиття потерпілого в ході конфлікту, який виник у зв`язку з тим, що під час очікування тролейбуса ОСОБА_9 з іншою особою сміялись з нього, а заволодів майном потерпілого мимоволі, обґрунтовано розцінені судом першої інстанції критично та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки спростовуються сукупністю наведених вище взаємоузгоджених, підтверджуючих зміст один одного доказів і є безпідставними з огляду на таке.

Розбій як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. У разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність, а також життя і здоров`я потерпілої особи.

Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного чи психологічного насильства. Напад може бути як відкритим, так і таємним. Для таких дій характерні раптовість, агресивність і швидкоплинність.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). Вона має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а в потерпілого дійсно таке враження склалося. Метою погрози є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Головним критерієм реальності погрози при розбою є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та спеціальною метою заволодіння чужим майном.

Аналіз же дій обвинуваченого в сукупності з викладеними вище доказами свідчить про те, що він в умовах воєнного стану раптово й неочікувано вчинив напад на ОСОБА_9 , у ході чого майже відразу застосував насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, та в процесі заподіяння останньому тілесних ушкоджень заволодів належною йому барсеткою з речами. Тобто, застосування насильства, яке слугувало способом подолання спротиву ОСОБА_9 , і заволодіння майном потерпілого здійснювались негайно, без розриву в часі, одним діянням. До того ж, свідок ОСОБА_10 підтвердив показання потерпілого про те, що попередньо між ними та ОСОБА_8 будь-яких конфліктів не було.

Отже, метою вчинення обвинуваченим розбійного нападу на ОСОБА_9 було саме заволодіння його майном, що відповідно супроводжувалось корисливим мотивом, а, тому дії ОСОБА_8 містять усі ознаки, як суб`єктивної, так і об`єктивної сторін складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Водночас факт того, що обвинувачений безпосередньо не висловлював ОСОБА_9 вимоги щодо передачі майна, на що необґрунтовано посилається захисник, не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_8 , оскільки незаконне заволодіння майном потерпілого в ході розбійного нападу може відбуватись будь-яким способом, зокрема, шляхом вчинення відповідних конклюдентних дій, як за обставин даної справи.

Тому суд першої інстанції фактичні підстави кваліфікації в цій справі оцінив з дотриманням приписів кримінального закону та дійшов правильного висновку про необхідність надання правової оцінки діям ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України.

Також неспроможними є твердження захисника про недопустимість речових доказів з посиланням на те, що вони не відкривались стороні захисту в порядку ст.290 КПК України.

Частиною 3 ст.290 КПК України передбачено, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися із доказами (в тому числі, речовими) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

На орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони.

У ході реалізації положень ст.290 КПК України стороною захисту не було виявлено бажання знайомитися з речовими доказами, оскільки будь-які заяви чи клопотання щодо цього в матеріалах провадження відсутні. Наведене підтверджується й протоколом надання стороною обвинувачення доступу обвинуваченому та його захиснику до матеріалів досудового розслідування від 18 листопада 2022 року, відповідно до якого сторона захисту ознайомилась з матеріалами досудового розслідування без обмежень, не подавала будь-яких заяв або клопотань з приводу порядку відкриття матеріалів провадження, а тому судом апеляційної інстанції не встановлено порушень правил ст.290 КПК України (т.1 а.п.206-207). При цьому, стороні захисту вручався реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому зазначено про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (т.1 а.п.9-10). Захист не був позбавлений права в разі необхідності ознайомитися із речовими доказами.

Аналогічний підхід застосовано в постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі №199/1819/20 (провадження №51-1132км21), від 08 червня 2021 року у справі №755/21771/15-к (провадження 51-4106км20), від 07 жовтня 2020 року у справі №554/5950/17 (провадження №51-5391км19).

Що стосується доводів апелянта про недослідження судом першої інстанції речових доказів, то ці доводи не є підставою для скасування оскаржуваного вироку, оскільки згідно з матеріалами справи не встановлено можливості з`ясування жодних нових обставин, аніж ті, що встановлені іншими підтверджуючими доказами у справі: показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами та висновками експертиз, які містять детальні характеристики речових доказів, безпосередньо досліджувалися місцевим судом і в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні розбою в умовах воєнного стану. При цьому, в засіданні місцевого суду від 05 травня 2023 року сторона захисту на запитання головуючого судді підтвердила те, що не має клопотань з приводу доказів, які би не були досліджені судом першої інстанції (08:54-09:04 хвилини аудіо-, відеозапису засідання, зафіксованого на технічному носієві інформації).

Окрім того, колегія суддів зауважує, що розбій - це злочин із усіченим складом, який уважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, незалежно від того, заволодів обвинувачений чужим майном чи ні. У даному кримінальному провадженні речовими доказами є виключно майно, яким ОСОБА_8 незаконно заволодів у ОСОБА_12 , а тому й стороною захисту не обґрунтовано, як міг вплинути на кінцевий висновок у справі факт огляду речових доказів безпосередньо судом чи стороною захисту, в присутності якої названі докази вилучались у ході затримання обвинуваченого, а саме за участі останнього та його захисника - адвоката ОСОБА_7 (т.1 а.п.149-153).

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не судимий (у силу ст.89 КК України, між тим, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини - т.1 а.п.166-167), неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо (т.1 а.п.168), відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому обов`язкового додаткового заходу примусу (конфіскації майна).

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4