Справа № 727/5827/23
Провадження № 1-кп/727/331/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002362 від 20.09.2014 року, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2023 року до Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002362 від 20.09.2014 року за ч.1 ст.186 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання обгрунтовується тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження вживались заходи з метою встановлення обставин правопорушення та особи, причетної до її вчинення. Проте, особу порушника встановлено не було.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, і згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення становить не більше 5 років, тобто цей строк на даний час закінчився.

Вважає, оскільки з моменту вчинення злочину пройшло більше 5 років та осіб, винних у його скоєнні не встановлено, дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала. Просила кримінальне провадження №0002362 від 20.09.2014 року закрити.

Потерпілий у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку прокурора, суд вважає, що клопотання необгрунтоване та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 19.09.2014 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0002362. Дане кримінальне провадження було порушено за заявою потерпілого ОСОБА_4 про те, що 19.09.2014 року невідома особа, перебуваючи по вул.Щербанюка, навпроти ЗОШ №30, попросив його мобільний телефон марки «Самсунг» з сім-карткою МТС, вартістю 300 гривень, під приводом дзвінка, після чого останній на його вимогу повернути мобільний телефон, із застосуванням фізичного насильства, зірвав його золотий ланцюжок (а.п.1).

Із наявних у матеріалах кримінального провадження письмових пояснень потерпілого вбачається, що злочин відносно нього було вчинено двома особами чоловічої та жіночої статі спільно. При цьому ними відносно потерпілого було застосовано фізичне насильство (а.п.9).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2014 року, потерпілий ОСОБА_4 впізнав за рисами обличчя особу, зображену на фото №3, як таку, що 19.09.2014 року відкрито заволоділа його майном (а.п.15-16).

Із дослідженого судом висновку експерта №1196екс від 22.09.2014 року встановлено, що потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення було завдано легкі тілесні ушкодження (а.п.20-21).

Кримінальне законодавство обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

Зокрема, у ст.49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності. Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених, окрім іншого, ч.1 ст.49 ККУ строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

При цьому необхідно зауважити, що застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.

Як зазначено у п.п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Цією нормою права законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

При цьому за змістом ст.284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та наявність відповідного клопотання прокурора.

Згідно ст.44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Як було встановлено судом, органом досудового розслідування вчинене кримінальне правопорушення кваліфіковано за ч.1 ст.186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Однак, суд звертає увагу на те, що потерпілою особою було вказано, що злочин відносно нього було вчинено двома особами та із застосуванням насильства.

Тобто, дане кримінальне правопорушення було вчинено із поєднанням двох кваліфікуючих ознак: за попередньою змовою групою осіб та із застосуванням фізичного насильства та підлягає кваліфікації за ч.2 ст.186 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 186 КК України встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що потерпілий впізнав одну із осіб, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення, тобто особу, яка вчинила кримінальне правопорушення встановлено.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій ст. 38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Як встановлено під час судового розгляду, в ході досудового розслідування не в повному об`ємі встановлено обставини кримінального провадження.

Між тим, відповідно до ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

Оскільки судом встановлено, що порушене прокурором питання закриття кримінального провадження, не відповідає вимогам п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України та ст.49 КК України, оскільки встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та не закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності та суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, ст. 286, 287, 288, 314, 372, 376, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002362 від 20.09.2014 року, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1