Справа № 191/3634/22
Провадження № 1-кп/191/259/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000676 від 25.10.2022 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Лутугіне, Луганської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, останнє місце мешкання: АДРЕСА_1 , на даний час відбуває покарання в СВК-94, раніше судимого:

- 27.12.2000, вироком Лутугінського районного суду Луганської області за ч.1 ст. 229-6 КК України, до 2 років позбавлення волі на підставі ст. 45 КК України засуджений умовно з іспитовим строком 1 рік;

- 02.04.2004, вироком Жовтневого районного суду м. Луганська за ч.1 ст. 185 КК України, до 1 року позбавлення волі;

- 21.05.2004, вироком Лутугінського районного суду Луганської області, за ч.3 ст. 185 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.10.2006, вироком Лутугінського районного суду Луганської області за ч.2 ст. 389 КК України, до 6 місяців арешту;

- 03.10.2008, вироком Лутугінського районного суду Луганської області за ч.3 ст. 185 КК України, до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 22.10.2013, вироком Стахановського міського суду Луганської області за ч.2 ст. 186 КК України, до 4 років позбавлення волі;

- 03.12.2013, вироком Кіровського міського суду Луганської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, до 6 років позбавлення волі;

- 20.12.2013, вироком Артемівського районного суду м. Луганська за ч.2 ст. 186 КК України, до 6 років позбавлення волі;

- 16.01.2014 вироком Первомайського міськрайонного суду Луганської області за ч.2 ст. 186 КК України, до 6 років позбавлення волі;

- 24.02.2014, вироком Брянківського міського суду Луганської області за ч.2 ст. 186 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 14.03.2014 вироком Артемівського районного суду м. Луганська за ч.2 ст. 186 КК України, до 6 років позбавлення волі;

- 15.04.2014 вироком Первомайського міськрайонного суду Луганської області за ч.2 ст. 186 КК України, до 6 років позбавлення волі;

- 30.08.2021, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 будучи засудженим вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.08.2021 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, прибув для відбування покарання до ДУ «Синельниківська виправна колонія №94», що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Шахтарське, вул. Миру 7-А, будучи ознайомлений з вимогами Кримінально - виконавчого кодексу України, «Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» затверджених Наказом МЮУ 2823/5 від 28.08.2018, Кримінального кодексу України, в тому числі зі статтею 391 КК України, на шлях виправлення не став та умисно, з метою порушення режиму відбування покарання систематично вчиняв дисциплінарні проступки, за що має стягнення, з яких одне у вигляді переведення до приміщення камерного типу (ПКТ), що накладалася 30.08.2022, строком на 1 місяць, у зв`язку з чим ОСОБА_5 є порушником режиму утримання, як засуджений, який не виконує законні вимоги адміністрації, систематично вчиняє порушення режиму відбування покарання.

Зокрема, 25.10.2022 приблизно о 09 годині 30 хвилин представник адміністрації установи - начальник відділення СПС № 3 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , знаходячись у розташуванні відділення СПС № 3 у приміщенні свого службового кабінету та ознайомившись із графіком 2-х годинних залучень до робіт із благоустрою колонії засуджених відділення СПС № 3, з`ясував, що цього числа 25.10.2022 р. черговим у порядку черговості згідно п.5 ст.118 КВК України являється засуджений ОСОБА_5 .

Приблизно о 9 годині 35 хвилин представник адміністрації установи - начальник відділення СПС № 3 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , згідно виконуваних ним функціональних обов`язків, діючи виключно в рамках своєї посадової інструкції та у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України, викликав засудженого ОСОБА_5 до свого службового кабінету, де останньому було оголошено, що він сьогодні являється черговим згідно графіку 2-х годинних залучень до робіт із благоустрою колонії засуджених відділення СПС № 3 та була вказана територія для проведення вказаних робіт - прибирання території локального сектору даного відділення. Для виконання робіт засуджений ОСОБА_5 був повністю забезпечений необхідним господарчим інвентарем (мітла, совок, цеберка та робочі рукавиці), був одягнутий за сезоном, взутий, нагодований згідно встановлених норм.

Незважаючи на вищевказану законну вимогу начальника відділення приступити до роботи, засуджений ОСОБА_5 , в категоричній формі відмовився від її виконання.

У зв`язку з чим начальником відділення СПС № 3 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , для з`ясування стану здоров`я засудженого ОСОБА_5 останнього о 9 годині 45 хвилин було доставлено до медичної частини установи, де в.о. завідувача медичної частини установи ОСОБА_7 було повідомлено, що засуджений ОСОБА_5 відмовляється від прибирання території локального сектору. Після чого був проведений медичний огляд стану здоров`я засудженого ОСОБА_5 , в результаті якого було встановлено, що протипоказань до залучення до 2-х годинних робіт із благоустрою колонії згідно відповідного графіку та проведення прибирання території локального сектору відділення СПС № 3 у засудженого ОСОБА_5 немає.

Того ж дня, приблизно о 10 годині 00 хвилин по прибуттю у розташування відділення СПС № 3 начальника відділення СПС № 8 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 та начальника відділення СПС №4 майора внутрішньої служби ОСОБА_9 , яких ОСОБА_6 , запросив до розташування відділення СПС № 3, коли вони знаходились у відділі соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими, їм було доведено про те, що 25.10.2022 засуджений ОСОБА_5 являється черговим у порядку черговості згідно графіку 2-х годинних залучень до робіт із благоустрою колонії засуджених відділення СПС № З, у зв`язку із чим даному засудженому була вказана територія для проведення вказаних робіт прибирання території локального сектору даного відділення та наданий необхідний господарчий інвентар, однак після законної вимоги начальника відділення приступити до роботи засуджений ОСОБА_5 відповів категоричною відмовою виконати роботи із благоустрою колонії, а саме прибирання території локального сектору даного відділення, хоча медичних протипоказань до залучення до 2-х годинних робіт із благоустрою колонії у нього немає.

Після чого, о 10 годині 05 хвилин працівником адміністрації установи, а саме начальник відділення СПС № 3 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , згідно виконуваним ним функціональних обов`язків, діючи виключно в рамках своєї посадової інструкції, у присутності начальника відділення СПС № 8 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 та начальника відділення СПС №4 майора внутрішньої служби ОСОБА_9 , засудженому ОСОБА_5 , знову була висунута законна вимога приступити до виконання роботи з благоустрою установи, і також засудженому було роз`яснено положення ст. 118 КВК України та попереджено про кримінальну відповідальність згідно ст. 391 КК України за злісне невиконання законних вимог адміністрації установи особою, що відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Однак засуджений ОСОБА_5 , знову в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України, причину відмови від прибирання не вказав, на стан здоров`я не скаржився, таким чином ОСОБА_5 виявив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань ДУ «Синельниківська виправна колонія №94», що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Шахтарське, вул. Миру 7-А.

Умисні дії ОСОБА_5 , кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся, однак відмовився надавати будь-які пояснення.

Враховуючи те, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_5 , в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту якого він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина ОСОБА_5 в скоєнні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю, його дії суд кваліфікує за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують покарання у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до не тяжких злочинів, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, обставини справи та особу ОСОБА_5 , який на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбуття покарання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час відбування покарання, вважає за необхідне для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання в межах санкції статті, передбачене в межах ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався. Станом на 04.07.2023 року невідбута частина покарання становить 1 рік 9 місяців 1 день, згідно довідки наданої з Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» вих № 94/5-2327 від 04.07.2023.

Враховуючи вищенаведене на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.08.2021 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тому дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 391 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2021 р. за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 05.07.2023 року.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1