ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який мешкає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні № 0001415

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06 липня 2023 року, включно.

Клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з застосування засобі електронного контролю залишено без задоволення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого умисного злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років та у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з незаконним обігом зброї в Україні, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику у вигляді можливості ОСОБА_7 ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Судом також було враховано стадію судового провадження, зокрема те, що свідки сторони обвинувачення не допитані судом, - тому існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_7 впливу на вказаних осіб.

Крім того судом першої інстанції враховано характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й суспільства в цілому, суд прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі у виді домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , а обраний обвинуваченому запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, суд не вбачав підстав для визначення застави.

Захисник не погодився з даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк оскарження судового рішення, ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Щодо поважності причин пропуску строку оскарження ухвали зазначає, що він хворів та за станом здоров`я не зміг своєчасно отримати копію ухвали суду, яку отримав після одужання лише 18.05.2023 року, та 22.05.2023 року подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в порушення ч.1 ст. 199 КПК України, прокурор не надав ні обвинуваченому, ні його захиснику копію клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотання прокурором не зазначено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, а припущення прокурора про те, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків недостатньо для ухвалення рішення про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В порушення вимог п.1 ч.1 ст. 372 КПК України, у вступній частині ухвали не зазначено номер кримінального провадження.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора не зробив висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість повідомлення ОСОБА_7 про підозру.

Апелянт звертає увагу, що на даний час судом допитано лише одного потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що розбійний напад на нього скоїв ОСОБА_12 , інших осіб при цьому не було.

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої вимоги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Враховуючи, що захисник обвинуваченого за станом здоров`я отримав копію оскаржуваної ухвали лише 18.05.2023 року та 22.05.2023 року подав апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне поновити адвокату ОСОБА_8 строк апеляційного оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року, як пропущеного з поважних причин.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою для застосування запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих правопорушень.

Доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 з огляду на те, що допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що розбійний напад на нього вчинено лише ОСОБА_13 - колегія суддів не приймає до уваги як передчасні, оскільки дослідження доводів сторони захисту у цій частині та вирішення обвинувачення по суті є предметом судового розгляду справи.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про запобіжний захід.

Також є правильними висновки суду щодо наявності щодо ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, одне з яких за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років, інше є тяжким злочином у сфері незаконного обігу зброї, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Також є обґрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_7 на свідків, з огляду на те, що останній має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення останніх до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.

Про особливу вагомість цього ризику свідчить характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які полягають у нападі з метою заволодіння чужим майном а особливо великих розмірах, поєднаних із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів та вибухових пристроїв, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, що дозволяє ґрунтовно припускати, що цей обвинувачений зневажливо ставиться до суспільства і встановлених у ньому правил, а також до життя і здоров`я інших людей, і є особою зухвалою, рішучою та схильною до застосування насильства.

З огляду на викладене, є обґрунтованими також висновки суду щодо існування щодо ОСОБА_7 ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та характер скоєного злочину, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього обвинуваченого під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості та умов воєнного стану, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не було надано стороні захисту копії клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про те, що у порушення вимог п.1 ч.1 ст. 372 КПК України, у вступній частині ухвали не зазначено номер кримінального провадження заслуговують на увагу, однак вказане не може слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого по суті судового рішення.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки необґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів - не є слушними, оскільки питання обґрунтовані підозри не є предметом розгляду на даній стадії кримінального провадження.

Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали - без змін.

Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також поведінку обвинуваченого та положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25.06.2020 й Левченко та інші проти України від 11.04.2020 року колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 263 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4