Справа № 159/1758/23
Провадження № 1-кп/159/348/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законних представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

педагога ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ковель обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 12.02.2023 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 , 11 лютого 2023 року близько 20.40 години, всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відведення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі, що пролягає по вулиці Володимирській в м.Ковель Волинської області в напрямку руху до перехрестя вказаної вулиці з вулицею Незалежності, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В результаті цього, на заокругленій ділянці вказаної автодороги, яка знаходиться в місці розташування житлового будинку №29, виїхав праворуч за межі проїзної частини дороги та, не впоравшись з керуванням вказаним вище транспортним засобом, допустив зіткнення з бар`єрним огородженням дороги (відбійником) та в подальшому, виїхавши на тротуар, скоїв наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому вертлюжної западини справа, переломи крижової кістки з обох сторін у вентрально- каудальних відділах, пошкодження крижово-клубового з`єднання ліворуч, які згідно пункту 2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім цього, внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України неповнолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів середніх третин обох стегнових кісток зі зміщенням, поверхневу рану правого стегна, садна верхньої третини правого стегна, які згідно пункту 2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середні ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1, Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 (а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

Будучи допитаним у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро кається і прохає суворо не карати. Повністю підтвердив обставини, які викладенні в обвинуваченні.

В судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 підтвердила, що 11 лютого 2022 року, біля 22 години, вона і її подруга ішли тротуаром по вул.Володимирській м.Ковеля, і в цей час на них було скоєно наїзд автомобілем в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження та втратила свідомість, а тому більше про обставини дорожньо-транспортної пригоди нічого пояснити не може. Вказала, що з приводу отриманих травм стаціонарно лікувалась в медичному закладі певний час.

Не заперечувала, що обвинувачений відвідував її в лікарні та приносив свої вибачення за скоєне.

На даний час ні вона, ні її законний представник будь-яких претензій до ОСОБА_5 не мають.

В поданій суду письмовій заяві законний представник потерпілої ОСОБА_7 вказала також, що немає будь-яких претензій до обвинуваченого, оскільки з ним примирилась та просила звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України. Подала письмове клопотання про залишення позову по відшкодуванню моральної шкоди без розгляду у в зв`язку з позасудовим його врегулюванням.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_12 та її законний представник в судове засідання не з`явились, письмово повідомивши, що будь-яких претензій до обвинуваченого вони не мають та просять звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням на підставі ст.46 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині), погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а інші учасники кримінального провадження не мають жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому позиція учасників кримінального провадження є добровільною, суд вважає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення і винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обираючи покарання суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу винного та всі обставини по справі.

Обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає, а до пом`якшуючих відносить: визнання своєї вини та щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.

Судом враховується також вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, його ставлення до скоєного, позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше і злочин скоїв з необережності.

З наведених фактичних обставин по справі, даних про особу обвинуваченого, наведених вище пом`якшуючих покарання обставин суд приходить до глибокого переконання про можливість та достатність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд керується положеннями ст.50, ст.65 КК України, в силу яких суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» індивідуалізація покарання у даній категорії справ досягається зокрема не лише з урахуванням наслідків, що настали, але й характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів, однак має значну суспільну небезпечність, оскільки мало місце керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, обвинувачений є молодою особою, має міцні соціальні зв`язки, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Про відшкодування завданої шкоди потерпілі вказали в поданих суду письмових клопотаннях.

Повне відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих в розмірі 44760 грн. підтверджено квитанцією від 07.06.2023.

У відповідності до ст.69 Кримінального кодексу, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті особливої частини за це кримінальне правопорушення.

Врахувавши обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, усвідомив незаконність вчинених дій, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану майнову шкоду потерпілим, зважаючи при цьому на відсутність обтяжуючих обставин та позицію потерпілих, які клопотали про найменше покарання, приймаючи до уваги конкретні обставини вчинення злочину та ті Правила дорожнього руху, порушення яких призвело до ДТП та його наслідків, поведінку обвинуваченого після ДТП, суд вважає необхідним призначити основне покарання із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу, тобто більш м`яке ніж передбачено санкцією частини першої статті 286-1 Кримінального кодексу, а саме у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень.

Що стосується додатково покарання за ч.1 ст.286-1 КК у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то воно є обов`язковим, оскільки згідно з матеріалами справи обвинувачений отримав посвідчення водія. Достатнім у цій справі є позбавити ОСОБА_5 права керування транспортними засобами на строк три роки.

На переконання суду таке поєднання основного та додаткового покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З наведених підстав клопотання потерпілих про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України задоволенню не підлягає, при цьому слід врахувати пряму заборону закону про застосування даної норми у випадку скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Цивільні позови заявлені прокурором в інтересах держави та ОСОБА_11 підлягають залишенню без розгляду, в зв`язку з добровільним їх відшкодуванням.

Витрати пов`язані з проведенням судової експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого, доля речових доказів вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд

ухвалив :

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави та цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Речові докази по справі, а саме:

- автомобіль марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику затриманих автомобілів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області - повернути власнику ОСОБА_13 , скасувавши накладений на нього арешт ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду від 15.02.2023;

- жіночу куртку, кросівки та шкарпетки, які передані на відповідальне зберігання законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 - залишити у власності останньої;

- шапку рожевого кольору, жіночу куртку, джинси, шкіряні черевики, які передані на відповідальне зберігання законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 - залишити у власності останньої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, захиснику, представникам потерпілих та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_14