Справа № 202/9737/23
№ 1-кп/202/894/2023
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянув у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000147 від 31.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_12 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_13 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358 КК України, ОСОБА_16 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358 КК України, ОСОБА_14 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_17 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358 КК України,-

в с т а н о в и в:

Обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинувачених був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування під вартою ризики не зменшились, а тому застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання мотивуючи це безпідставним обвинуваченням та тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт чи на заставу, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить з вимог ч.1 ст. 194 КПК України, якою передбачено, що під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілих, свідків у обвинувачених не зменшився, оскільки судом не допитано зазначених осіб, існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочинів, а саме: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі, вчинене злочинною організацією (ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190 КК України); організації легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, що виразились у набутті, володіння, та розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчинені у великому розмірі організованою групою (злочинною організацією) (ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України); створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією (ч.1 ст.255 КК України); організація складання, видачі та використання завідомо підробленого документа (ч.3 ст.27 ч.ч.2, 4 ст.358 КК України); організація зловживання своїми повноваженнями арбітражного керуючого (під час виконання цих функцій), з метою отримання неправомірної вигоди, які завдали тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян (ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.3 ст.365-2 КК України), у вчиненні ОСОБА_11 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2,4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2 КК України, з урахуванням практики ЄСПЛ, де неодноразово зазначалось, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Тому суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжує існувати ризик переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків , а також на інших обвинувачених та ризик продовження злочинної діяльності, оскільки відносно обвинувачених здійснюється досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях, тому суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання, цій стадії судового розгляду, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що обмеження прав і свобод виправдовується суспільними інтересами, оскільки такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними та необхідними для цілей захисту конституційно значимих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинуватості дотримує баланс між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, і важливістю права на свободу особистості.

Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, на даний час не виходить за межі розумного строку.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками не наведено.

Стан здоров`я обвинувачених, дозволяє їм утримуватись в установі попереднього ув`язнення.

Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, передбачений статтею 197 КПК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, яка потребує тривалого часу для її судового розгляду. При цьому відсутні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики зникнуть протягом дії ухвали про продовження строку тримання під вартою.

При цьому суд враховує і той факт, що в Україні оголошено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Щодо доводів сторони захисту стосовно відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження обвинувачення, суд наголошує на тому, що на даній стадії судового розгляду, не має повноважень, оскільки надання оцінки правильності кваліфікації дій та доказам, зібраним у кримінальному провадженні, можливе лише при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні після їх дослідження на відповідній стадії судового розгляду.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст.183 ч.4 п.4 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Зважаючи, що діяння ОСОБА_10 кваліфіковано в тому числі за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, а саме: створення злочинної організації, а також керівництво такою організацією, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу підозрюваного, майновий стан, суддя вважає за можливе не визначати розмір застави.

Діяння ОСОБА_11 кваліфіковано в тому числі за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, а саме: участь у злочинній організації, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу підозрюваного, майновий стан, суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 діб, тобто до 11.08.2023 року, включно.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного захисту обвинуваченим відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий суддя ОСОБА_18