Дата документу 29.08.2023 Справа № 314/3950/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/281/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3950/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт.Комишуваха Запорізького району Запорізької області, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 10.08.2021 року приблизно о 18 годині, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись за запрошенням власника у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон вартістю 1560 грн., який знаходився у вітальній кімнаті вказаного будинку, та розпорядилась ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК у виді 150 годин громадських робіт. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд, в порушення вимог ч.3 ст.61 КК, призначив обвинуваченій, яка має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, покарання у виді обмеження волі. Крім того, обвинувачена вчинила кримінальний проступок, повністю визнала свою вину, але ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому в даному випадку є доцільним призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт.

До зазначеної апеляційної скарги прокурором було внесено зміни, відповідно до яких він просив вирок змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.185 КК із застосуванням ст.69 КК до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. При цьому зазначив, що обвинувачена має на утриманні дитину 2010 року народження, вчинила кримінальний проступок, раніше не судима, повністю відшкодувала завдану шкоду, викрадене майно повернуто потерпілому, який не має до обвинуваченої претензій. Зазначені обставини свідчать про можливість призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, але у розмірі, меншому, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.185 КК, із застосуванням положень ст.69 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу зі змінами та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з урахуванням внесених змін підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 , що була представлена захисником, беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини і була згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, а тому, з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК, їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Проте суд наведених вимог кримінального закону не дотримався та призначив обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК покарання у виді обмеження волі, що свідчить про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання колегія суддів виходила з такого.

Положеннями ч.2 ст.50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Взаємне поєднання обставини (обставин), яка пом`якшує покарання, з обставиною (обставинами), яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу, які належним чином характеризують винуватого, є підставою до застосування положень ст.69 КК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила один епізод кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК віднесено до кримінальних проступків. Викрадений обвинуваченою мобільний телефон був повернутий потерпілому, який претензій до обвинуваченої не має.

Обвинувачена ОСОБА_7 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини та щиро покаялася у скоєному, що є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої.

Крім того, встановлено, що обвинувачена раніше в силу ст.89 КК не судима, має на утриманні дитину 2010 року народження, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Жодних обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченої, у даній справі не встановлено.

Зазначені обставини у їх сукупності, на переконання колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають законні підстави для можливості призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК, але в розмірі нижчому від найнижчої межі, встановленої в санкції даного закону.

На переконання колегії суддів, таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання, буде законним та справедливим, сприятиме виправленню винної, попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із доводами прокурора про можливість призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, оскільки, з огляду на правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07 грудня 2021 року (справа №617/775/20 провадження №13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4