Справа № 333/7089/23
Провадження № 1-кс/333/2656/23
УХВАЛА

24 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000257, відомості про яке внесені до ЄРДР 25.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2023 року слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000257, відомості про яке внесені до ЄРДР 25.03.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Молочанську Токмацького району Запорізької області, громадянина України, перебуває на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 13.10.2017 № 496 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, інспектор взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 під час виконання своїх завдань забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяють їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» від 23.12.1993, ОСОБА_5 , займаючи на час вчинення кримінального правопорушення зазначену посаду в правоохоронній системі, був представником влади - службовою особою правоохоронного органу, що мав владні повноваження та виконував службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Таким чином, ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення здійснював функції представника влади та, відповідно до примітки ч. 1 ст. 364 КК України, був службовою особою органу Національної поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції, згідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В свою чергу, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно з ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу як фізичний вплив (силу) та застосування спеціальних засобів.

Частиною 2 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію», вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Частиною 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. ст. 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу, нехтуючи вищезазначеними нормами законодавства, а також діючи в порушення основних засад нормативно-правових актів, що регулюють службу в поліції та гарантують конституційні права та свободи громадян, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень та супроводжувалися погрозою застосування насильства, насильством відносно потерпілого, за відсутності ознак катування, поєднаного із спричиненням умисного тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, за наступних обставин.

24 березня 2022 року інспектор взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 , у період часу з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., ніс службу на блокпосту, розташованому по вулиці Ленській у місті Запоріжжі.

Під час несення служби у вказаному місці ОСОБА_5 24 березня 2022 року приблизно об 11 год. 30 хв. пройшов у лісосмугу, розташовану між автодорогою по вулиці Береговій та узбережжям річки Дніпро, де на відстані приблизно 127 м на південний схід від будинку 1 по вулиці Береговій в місті Запоріжжі зустрів раніше невідомих йому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в указаному місці шукали наркотичні засоби.

Близько 11 години 40 хвилин 24 березня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), перебуваючи в указаному місці, шляхом перевищення влади та службових повноважень із застосуванням насильства та умисних дій, що ображають особисту гідність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , явно виходячи за межі наданих йому повноважень, погрожуючи застосуванням насильства та вогнепальної зброї, усвідомлюючи протиправність своїх дій та перевищуючи владу, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стати перед ним на коліна та пред`явити для огляду вміст їх кишень, на що останні підкорилися та виконали його незаконні вимоги.

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 почав вимагати від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомити підстави їх перебування у лісосмузі по вулиці Береговій в місті Запоріжжі, а дізнавшись що останні там шукали наркотичні засоби, будучи представником влади - працівником правоохоронного органу, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не оголосивши попередження ОСОБА_7 про застосування до нього фізичної сили, усвідомлюючи, що останній не вчиняє жодних правопорушень та не чинить йому опору, грубо порушив ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію» та умисно наніс

ОСОБА_7 один удар взутою ногою в голову, від якого потерпілий впав на землю, та продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 , який лежав на землі та не чинив опору, не менше 4 ударів ногами по тулубу, а також не менше 4 ударів кулаками в голову, спричинивши потерпілому фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді саден у лобовій ділянці праворуч, на правій щоці, підборідді, на зовнішній поверхні лівого ліктя, на передній поверхні правого коліна, на передній поверхні правої гомілки в нижній третині, які кваліфікуються як легкі, а також ушкодження у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя та призвели до масивної крововтрати.

Після цього, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, залишивши потерпілого ОСОБА_7 , який на той момент не міг самостійно пересуватися внаслідок отриманих травм, на місці події, а ОСОБА_8 , на прохання потерпілого ОСОБА_7 , спільно із ОСОБА_9 , 24.03.2022 приблизно о 12 год. 30 хв., доставили ОСОБА_7 до місця його мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , та, провівши останнього до будинку, залишили його там.

У подальшому, 24.03.2022 в період часу приблизно з 12 год. 30 хв. до 16 год.

00 хв. (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), у будинку АДРЕСА_3 , настала смерть ОСОБА_7 , внаслідок масивної крововтрати, що утворилася від тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які були спричинені працівником правоохоронного органу ОСОБА_5 та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із його смертю.

Крім того, ОСОБА_5 , 24 березня 2022 року приблизно об 11 год.

30 хв., перебуваючи за вищевикладених обставин у лісосмузі, розташованої між автодорогою по вулиці Береговій та узбережжям річки Дніпро, на відстані приблизно 127 м на південний схід від будинку АДРЕСА_4 , дізнавшись, що ОСОБА_7 перебував у вказаній лісосмузі, з метою відшукання наркотичних засобів, для вживання, діючи умисно, маючи умисел на нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар ногою в голову, від якого ОСОБА_7 упав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який лежав на землі та не чинив опору, ОСОБА_5 наніс не менше 4 ударів взутими ногами по тулубу, а також не менше 4 ударів кулаками в голову, спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та призвели до масивної крововтрати, від якої 24.03.2022 в період часу приблизно з 12 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв. (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), у будинку АДРЕСА_3 , настала смерть ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру:

- за ч.3 ст.365 КК України як перевищення влади або службових повноважень, тобто умисно вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, погрозою застосування насильства, за відсутності ознак катування, якщо вони спричинили тяжкі наслідки;

- за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, відносно ОСОБА_5 , на думку слідчого, були встановлені ризики, передбачені п. п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що останній може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки злочини які інкримінуються ОСОБА_5 є тяжкими та передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим останній, який є діючим співробітником Національної поліції України, а відтак є обізнаним про міру покарання, яка йому загрожує за вчинення вказаних злочинів, а тому з метою уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, змінивши місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України, враховуючи її наближеність до обласного центру Запорізької області, а також те, що підозрюваний, використовуючи авторитет, набутий за час служби в поліції, а також наявні зв`язки в правоохоронних органах може за необхідності вільно перетнути лінію розмежування та, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, переховуватися від органу досудового розслідування та суду на тимчасово непідконтрольній території Україні;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , на теперішній час володіє повною інформацією стосовно анкетних даних всіх свідків у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим останній, може здійснювати вплив на вказаних свідків, в тому числі шляхом примусу та погроз, з метою зміни або відмови їх від показань, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Крім того, у слідства є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , маючи тривалий досвід роботи в органах Національної поліції України може використовувати свої знання та навички, а також авторитет набутий за час служби в поліції, наявні зв`язки в правоохоронних органах з метою впливу на вказаних свідків, в тому числі свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є безпосередніми очевидцями вчинених ним злочинів, відомості про анкетні дані, місце роботи та місце проживання яких наявні у ОСОБА_5 після набуття ним процесуального статусу підозрюваного у провадженні.

Також, на користь доводів про можливість впливу на свідків також вказують обставини вчинення інкримінуємих злочинів, механізм спричинення тілесних ушкоджень, а також зневажливе ставлення підозрюваного до охоронюваних законодавством прав та свобод громадян, особисту зухвалість, підкріплену професійними навичками.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , з наступних підстав.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Не можливе і застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Крім того, сторона обвинувачення вважає, що в разі визначення слідчим суддею застави підозрюваному ОСОБА_5 одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останньому необхідно визначити розмір застави у вигляді не менше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що перевищує розмір застави, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, оскільки у даному випадку максимальна сума застави у межах передбачених положенням ст. 182 КПК України для тяжких злочинів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде стримуючим засобом до не порушення підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив клопотання слідчого задовольнити та стверджував, що вважає підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365 та ч.2 ст.121 КК України достатньо обґрунтованою, встановлено два ризики, які є суттєвими для того, щоб останньому застосувати такий запобіжний захід як тримання під вартою. Вжиття більш м`яких запобіжних заходів, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Слідчий ОСОБА_3 повністю підтримав своє клопотання, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню спочатку проводила слідча СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_8 були пред`явлені фотознімки, на яких останній впізнав особу, яка 24.03.2022 року нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Згідно додатку до вказаного протоколу фотознімок належав ОСОБА_12 - напарнику ОСОБА_5 . Водночас, коли кримінальне провадження було передано до ДБР, з`ясувалося, що у протоколі пред`явлення для впізнання було помилково вказано, що фотознімок належить ОСОБА_12 , а не ОСОБА_5 . У подальшому цей недолік було виправлено постановою про зміну анкетних даних у процесуальних документах.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого. При цьому пояснив, що він свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, зазначених у повідомленні про підозру, не визнає повністю. Дійсно 24.03.2022 року він разом із ще одним працівником ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 ніс службу на блокпосту по вул. Ленській у м. Запоріжжі у бік с. Володимирське Запорізького району Запорізької області. В той день вони на посту перебували удвох, без посилення працівниками інших підрозділів або військовослужбовців, у період з 09-00 год. по 13-00 год. За вказаний період блокпост не покидали, так як повз нього дуже часто проїжджає керівництво, яке перевіряє їхню службу. Перебували у формі чорного кольору, а камуфляж зеленого кольору їм було видано лише влітку 2023 року. Ні потерпілого, ні свідків по даному кримінальному провадженню не знає і в той день біля блокпоста не бачив. По цьому кримінальному провадженню він був допитаний слідчим ГУНП ще весною 2022 року як свідок. У протоколі пред`явлення для впізнання за участі свідків дійсно мається його фотографія і чому вони його впізнали як особу, яка нанесла тілесні ушкодження потерпілому, йому невідомо.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що воно необґрунтоване та безпідставне. Підозра ОСОБА_5 фактично ґрунтується тільки на показаннях свідка ОСОБА_8 , який є наркозалежною особою, показання якою можуть бути викривлені через захворювання останнього у зв`язку з вживанням наркотичних засобів. Крім того, свідок ОСОБА_8 та інші свідки зазначають, що особа, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 була одягнута у зелений камуфляж. Водночас, ОСОБА_5 був одягнутий у чорний однострій. Підозрюваний не міг, тим паче ще удвох з напарником покинути блокпост, тому відомості, викладені у повідомлені у підозру є дуже сумнівними. Усіх свідків вже допитали, ОСОБА_5 по своїй службі не має доступу до інформаційних баз Національної поліції, тому ризик впливу на свідків не обґрунтований. Підозрюваний має сім`ю, на вихованні неповнолітню дитину, проживає на одному місці у м. Запоріжжі більше 10 років, з`являвся по першій вимозі до слідчого і на цей час не має наміру ухилятися, томі що впевнений у своїй невинуватості. Єдиним можливим запобіжним заходом може бути домашній арешт, який ОСОБА_5 зобов`язується виконувати у повному обсязі.

Вислухавши доводи слідчого, прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 25.03.2022 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.2 ст.121 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , які призвели до смерті останнього (кримінальне провадження №0000257).

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_13 своєю постановою від 30.08.2022 року визначила по вказаному кримінальному провадженню підслідність за другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі.

16.09.2022 року постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_14 по кримінальному провадженню №0000257 було створено групу прокурорів, старшим якої призначено прокурора ОСОБА_4

15.03.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.3 ст.365 КК України за фактом перевищення наданої влади та службових повноважень працівником батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області, що виразилися у нанесенні тілесних пошкоджень потерпілому ОСОБА_7 (кримінальне провадження №0000104).

17.03.2023 року постановою прокурора ОСОБА_4 кримінальні провадження №0000257 та №0000104 були об`єднані в одне провадження і об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно №0000257).

13.06.2023 року постановою керівника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_15 було створено слідчу групу, старшим якої визначено слідчого ОСОБА_3

19.08.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.3 ст.136 КК України за фактом ненадання невідкладної допомоги, а також неповідомлення про такий стан належним установам чи особам під час несення працівниками батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_7 через певний час (підозрюваний ОСОБА_12 , кримінальне провадження №0000257-3).

21.08.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 та ч.2 ст.121 КК України.

Клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. У судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 своєчасно отримав копію клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та матеріали до нього.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365 та ч.2 ст.121 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 24.03.2022 року він разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на автомобілі «таксі» під керуванням ОСОБА_11 направилися у Бородинський район м. Запоріжжя для пошуку закладки наркотичного засобу, який придбав ОСОБА_7 . Він разом з останнім пішли у лісополосу, а ОСОБА_16 та ОСОБА_11 залишилися в автомобілі, де зустріли чоловіка у камуфляжній формі з автоматом та пістолетом. Вказаний чоловік наказав їм з ОСОБА_7 стали на коли, що вони і зробили, враховуючи наявність у останнього зброї. Крім того, у такому положенні там вже знаходилося невідомі йому двоє чоловіків та одна жінка. Після того, як вони з ОСОБА_7 визнали той факт, що у лісополосі шукають закладку з наркотичною речовиною, чоловік у камуфляжі наніс один удар ногою у голову ОСОБА_7 , а коли останній впав - то ще не менше чотирьох ударів по голові ногами та два удари кулаком по тулубу. Через деякий час до них підійшов ще один чоловік у камуфляжній формі та двоє працівників поліції у чорній формі. У той момент ОСОБА_7 стало погано і він не зміг піднятися самостійно з землі. Потім, чоловік який побив ОСОБА_7 забрав у нього мобільний телефон та повідомив, що вони можуть йти. Після цього він з ОСОБА_7 направилися до автомобіля, в якому їх очікували ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . У подальшому, він відвіз ОСОБА_7 додому на вул. Ломану, де і залишили, так як йому нібито стало краще. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_7 помер;

- даними, встановленими під час пред`явлення свідку ОСОБА_8 для впізнання, під час якого останній впізнав ОСОБА_5 як особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_7 24.03.2022 року;

- даними, встановленими під час слідчого експерименту від 01.04.2022 року, згідно яких ОСОБА_8 на місці скоєння злочину підтвердив свої показання, надані під час допиту та показав місце скоєння злочину, механізм та локалізацію нанесення ударів ОСОБА_7 24.03.2022 року;

- показаннями потерпілої ОСОБА_17 , яка пояснила, що ОСОБА_7 є її рідним братом та вони вдвох проживали у будинку АДРЕСА_3 . Дійсно, ОСОБА_7 зловживав наркотичні засоби. 24.03.2022 року, приблизно о 16-00 год., коли вона прийшла додому, то виявила, що вхідні двері у будинок відкриті, а у кімнаті розкидані речі одежі, в яких зранку був її брат, а сам ОСОБА_7 лежав біля дивану мертвий;

- протоколом огляду домоволодіння, розташованого за адресою:

АДРЕСА_3 , під час якого виявлено труп ОСОБА_7 ;

- висновком судової медичної експертизи трупа ОСОБА_7 № 1887 від 21.04.2022 яким, встановлено причину смерті ОСОБА_7 , приблизний час настання смерті, наявність тілесних ушкоджень та ступінь їх тяжкості.

- висновком комісійної судової медичної експертизи трупа ОСОБА_7 № 1714/к від 10.11.2022, відповідно до висновку якої у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден у лобовій ділянці праворуч, на правій щоці та підборідді, садна в області лівого ліктьового суглобу, садно на передній поверхні правого колінного суглоба, садно на передній поверхні гомілки в ділянці її нижньої третини, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також закритої тупої травми живота, у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_7 настала від масивної крововтрати, яка знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з вищевказаними тяжкими тілесними ушкодженнями;

- показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які надали відомості, аналогічні показанням свідка ОСОБА_8 в частині поїздки у лісополосу на Великому Лузі. Бачили чоловіка у камуфляжній формі, який біг у бік до ОСОБА_7 , а потім наносив їм тілесні ушкодження та наказав забрати з лісополоси побитого ОСОБА_7 ;

- протоколами впізнання ОСОБА_5 за фотознімками, проведеними зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ;

- інформацією наданою начальником 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області, про те що 24 березня 2022 року у період часу з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. на блокпосту поліції, розташованому по Ленській в м. Запоріжжя, несли службу поліцейський-водій взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 , разом з інспектором взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 ;

- інформацією про з`єднання абонентських номерів мобільних терміналів (з прив`язкою до ретрансляційних антен) належних ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , згідно якою їхні абонентські номера у певний період 2403.2022 року перебували у зоні покриття однієї і тієї ж базової станції операторів телекомунікаційного зв`язку по вул. Ленській у м. Запоріжжі. ; ьа іншими матеріалами кримінального провадження та іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання (враховуючи матеріали, надані до клопотання: протоколи допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , пред`явлення для впізнання за участі вказаних свідків), на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, зазначені у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 цілком обґрунтована.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.3 ст.365 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (санкції зазначених статей передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У рішенні по справі «Летелье проти Франції» Європейський суд від 26.06.1991 року зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Крім цього, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», відповідно до якого необхідність тримання під вартою не можна оцінювати тільки виключно з абстрактної позиції, приймаючи до уваги тільки тяжкість злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується, що останній не судимий, має міцні соціальні зв`язки: сім`ю, на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та мешкання у м. Запоріжжі, працює безперервно у Національній поліції з 2015 року, позитивно характеризується на роботі, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.

До слідчого на допити та до суду підозрюваний ОСОБА_5 прибував за першою вимогою, намірів покинути постійне місце мешкання або взагалі м. Запоріжжя під час судового розгляду, встановлено не було. Отже, факт переховування від органу досудового розслідування вважаю, що не доведений прокурором під час судового засідання.

Слідчим суддею було встановлено, що свідки у кримінальному провадженні були допитані, з ними було проведені певні слідчі дії (пред`явлення особи за фотознімками, слідчий експеримент). Водночас, ОСОБА_5 на цей час обізнаний про повні анкетні дані усіх свідків, є працівником Національної поліції вже тривалий час, тому свій досвід та знання, а також зв`язки, отримані під час служби в правоохоронних органах, може використати з метою впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, у т.ч. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , схиливши їх відмовитися від наданих вже показань, що сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість незаконного впливу на свідків. Водночас, вважаю вказаний ризик таким, що його можливо запобігти іншим запобіжним заходом, ніж тримання під вартою з виконанням певних обов`язків, зазначених у ст.194 КПК України.

Прокурором у судовому засіданні, на думку слідчого судді, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, на думку слідчого судді, до ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролюз перебуванням підозрюваного за адресою: АДРЕСА_2 з виконанням обов`язків, передбаченими ч.5 ст.194 КПК України. Вказаний запобіжний захід необхідно застосувати до ОСОБА_5 до 20.10.2023 року, враховуючи строки досудового розслідування.

Керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000257, відомості про яке внесені до ЄРДР 25.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_2 строком по 20.10.2022 року (включно) із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, у час, визначений вказаною посадовою особою за першою вимогою.

4) утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , потерпілою ОСОБА_17 ;

5) носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали для виконання та контролю в частині застосування відносно ОСОБА_5 цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю надіслати начальнику відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області та до ГУНП в Запорізькій області.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного.

Повний текст ухвали складено 24.08.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1