Провадження № 1-кс/344/4624/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0002130 від 01 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначила, що 02 липня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_5 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та підозрюється у вчиненні нового умисного корисливого злочину за наступних обставин.

Так, 01 липня 2023 року близько 12 години ОСОБА_5 , перебуваючи із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на привокзальній площі у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, познайомились із потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким у подальшому розпивали алкогольні напої. Після спільного вживання алкоголю останній пішов до місця тимчасового проживання хостелу, що розташований по АДРЕСА_1 .

Незадовго ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 направились вслід за останнім. Далі цього дня близько 13 години після того, як відчинив ОСОБА_8 їм двері, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав наносити останньому удари кулаками в ділянку голови, ногами по всьому тілу, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на підлогу.

Після цього у ОСОБА_5 виник неправомірний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном та наручним чоловічим годинником, який належав ОСОБА_8 . Реалізуючи свій протиправний намір, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 20 травня 2023 року 05 години 30 хвилин строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року), ОСОБА_5 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, зняв із руки потерпілого чоловічий наручний годинник чорного кольору маркуванням «skmeiwater resistant 5 atn battery» вартістю 1000 гривень та забрав мобільний телефон марки «iPhone 6S» сірого кольору вартістю 4000 гривень, незважаючи на вимогу останнього повернути викрадене майно, вибіг з приміщення під`їзду.

Надалі ОСОБА_5 викраденим чужим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_3 , з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, на утриманні нікого не має, депутатом та інвалідом не являється, раніше судимий, востаннє вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2022 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події від 01 липня 2023 року, допиту потерпілого ОСОБА_8 , допитів свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

ОСОБА_5 затриманий у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, тобто безпосередньо після інкримінованого йому злочину.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, належить до категорії тяжких, за вчинення якого, відповідно до санкції ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Підозрюваний офіційно не працює, є уродженцем іншої області, джерело його доходів невідоме, стійкі соціальні зв`язки відсутні, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення у майбутньому нових злочинів.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки існує можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомі їх анкетні дані; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2021 року за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 місяців арешту, вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2022 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий просила клопотання задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав.

У судовому засіданні захисник підозрюваного пояснив, що підозра є необґрунтованою, ризики нічим не підтверджені та недоведені, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є передчасним та недоцільним, просив застосувати до підозрюваного більш м`якіший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до статті 29 Конституції України, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 pоку, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства, кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частиною першою статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка за суттю представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події від 01 липня 2023 року, допиту потерпілого ОСОБА_8 , допитів свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження і оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та інші), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які існують та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: пункти третій та п`ятий вказаної статті.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини.

Пункт 3 - незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному ОСОБА_5 відомі їх анкетні дані.

Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, потерпілими, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків, потерпілого з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Пункт 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2021 року за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 місяців арешту, вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2022 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, належить до категорії тяжких за вчинення якого, відповідно до санкції ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у пунктах 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані ризики наявні та існують.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором, доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органів досудового розслідування та до суду не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також, на думку слідчого судді, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи або джерел його доходів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також слідчий суддя враховує те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи.

Щодо доводів сторони захисту, що слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, то слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

У той же час обставини, що зазначені захисником підозрюваного, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, і не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного з огляду на конкретні обставини справи.

Також слідчий суддя зазначає, що стороною захисту не доведено у судовому засіданні, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні або зменшились та/або наявність інших підстав для застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не здатний запобігти встановленим судом ризикам.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість злочину, характеризуючи особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, джерела доходів, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами, вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому, згідно пункту 5 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому, згідно пункту 1 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.

Підсумовуючи все вищенаведене слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі запобігти наведеним ризикам, що існують, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає задоволенню.

За змістом частини другої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту затримання, а саме з 01 липня 2023 року.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що існують, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає до задоволення і слід застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту затримання (тобто з 01 липня 2023 року) до 29 серпня 2023 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Виходячи з викладеного, відповідно до ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 серпня 2023 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з 01 липня 2023 року.

Тримання під вартою ОСОБА_5 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк дії ухвали до 29 серпня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 07 липня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1