Постанова

іменем України

06 червня 2023 року

м. Київ

справа № 756/7720/20

провадження № 51-1449км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 вересня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002890, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 1489 гривень 67 копійок, витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень і моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

04 травня 2020 року, приблизно о 00:20 ОСОБА_8 , перебуваючи зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_3 , після спільного вживання алкогольних напоїв, в ході словесного конфлікту завдав їй декілька ударів рукою в область обличчя.

В подальшому, приблизно о 01:55 до вказаної квартири за проханням ОСОБА_10 прибули ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та її батько ОСОБА_9 .

Зайшовши на кухню та побачивши у правій руці ОСОБА_8 ніж, ОСОБА_9 , через побиття останнім дочки та з метою уникнення удару ріжучим предметом, наніс йому один удар рукою в обличчя.

В свою чергу ОСОБА_8 , реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ножем один удар в живіт ОСОБА_9 , чим завдав останньому тяжке тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 вересня 2022 рокувирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , зазначаючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 вересня 2022 рокускасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Аргументуючи свою позицію захисник зазначає, що за встановлених судами обставин, дії його підзахисного слід було кваліфікувати як необхідну оборону.

Так, на його думку, суд безпідставно не врахував, що засуджений сприймав вторгнення до його житла невідомих осіб як загрозу і в момент нападу на потерпілого намагався себе захистити.

Апеляційний суд в свою чергу не зважив на допущене порушення та необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 просив залишити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_8 без зміни як законні, а касаційну скаргу захисника - без задоволення як необґрунтовану.

Представник потерпілого ОСОБА_6 вимоги касаційної скарги сторони захисту не підтримав та просив відмовити в їх задоволенні.

Мотиви Суду

За змістом ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, при цьому він перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального і процесуального права та правової оцінки, з огляду на ті фактичні обставини справи, які встановлені й визнані доведеними судами першої та апеляційної інстанцій (судами факту).

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.

Фактичні обставини цього кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, був предметом перевірки апеляційного суду, який не знайшов підстав для скасування оскаржуваного вироку і закриття кримінального провадження.

На думку колегії суддів касаційного суду, суд першої інстанції, оцінивши докази по справі окремо та в їх сукупності, прийшов до переконливого висновку, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення доведене, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація, а вчинене слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При цьому, суд обґрунтовано відхилив версію обвинуваченого згідно якої він захищався від нападу потерпілого і тому його дії підпадають під ознаки необхідної оборони.

Так, згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Із фактичних обставин, встановлених під час судового розгляду судом першої інстанції, вбачається що 04 травня 2020 року ОСОБА_8 в ході сварки із своєю співмешканкою ОСОБА_10 , рукою наніс останній декілька ударів по обличчю. Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_10 по телефону попросила про допомогу свого знайомого ОСОБА_13 , який разом із її батьком ОСОБА_9 та ОСОБА_12 приїхали до помешкання для припинення конфлікту. ОСОБА_8 був обізнаний про приїзд їх із ОСОБА_10 спільних знайомих та тестя, пішов на кухню, взяв до рук ніж і став чекати.

Прибувши у квартиру, яку орендувала дочка, ОСОБА_9 пройшов в приміщення кухні, де побачив ОСОБА_8 . Усвідомлюючи, що останній, агресивно налаштований та може застосувати ніж, потерпілий з метою недопущення цього завдав йому один удар рукою в обличчя. В свою чергу засуджений, реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, завдав ОСОБА_9 удар ножем у життєво важливий орган, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження.

Описані дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не доводять наявності факту суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_8 , що у свою чергу могло викликати невідкладну необхідність застосувати ніж. Більше того, засуджений ще до прибуття ОСОБА_9 приготувався і мав на меті нанести тілесні ушкодження іншій особі. Зазначене свідчить про те, що визначальним у поведінці ОСОБА_8 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду.

Також місцевий суд обґрунтовано відкинув твердження про те, що батько ОСОБА_10 - ОСОБА_9 та її друзі - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 протиправно вторглися до помешкання ОСОБА_8 , а отже останній міг розцінювати це як напад. Зокрема було встановлено, що квартиру, де відбулися описані події, орендувала безпосередньо ОСОБА_10 , яка й запросила до свого помешкання друзів та батька через побиття співмешканцем. При цьому, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взагалі не заходили до кухні, де перебував ОСОБА_8 , а тому не могли становити для нього загрози.

З огляду на викладене, у тому числі поведінку ОСОБА_8 до вчинення злочину, під час його вчинення та після (останній викинув ніж під холодильник), місцевий суд дійшов висновку про наявність у обвинуваченого прямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать? що засуджений вчинив діяння в обстановці, яка не містить ознак необхідної оборони, що зумовлює кримінально-правову оцінку вчиненого ним на загальних підставах.

Таким чином, доводи захисника у касаційній скарзі про необхідність закриття кримінального провадження не можна визнати прийнятними.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши оскаржуване судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірив аргументи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , навів переконливі мотиви для їх спростування та підстави, через які залишив скаргу без задоволення.

Так, колегія судів апеляційного суду зазначила, що висновок суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, а наведені посилання захисника ОСОБА_7 про заподіяння ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження в умовах необхідної оборони, тобто захисту від протиправного посягання на особисту недоторканність та недоторканність свого житла з боку групи осіб, з якими він, як було встановлено, раніше знайомий, свого підтвердження не знайшли.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Наведені в касаційній скарзі мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що рішення були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке були б безумовною підставою для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції також не встановлено.

За таких обставин, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_14 ОСОБА_2 ОСОБА_3