Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9339/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_4, при секретарі судового засідання ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Київської міської ради про скасування арешту майна,

У С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання Київської міської ради про скасування арешту, накладеного ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2019 у справі № 758/2056/19, на квартиру АДРЕСА_1 , що визнана відумерлою спадщиною.

В обґрунтування клопотання зазначено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 756/8014/19 (номер провадження 2/756/1347/20), позовні вимоги Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання спадщини відумерлою - задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16.02.2018 за № 51, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 здійснену 16.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 24878383). В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 756/8014/19 апеляційну скаргу Київської міської прокуратури задоволено.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.09.2020 в частині вирішення вимог про визнання спадщини відумерлою скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення наступного змісту. Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та передано її у власність територіальної громади міста Києва. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Київської міської прокуратури по 2881,50 грн. з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, на момент звернення Київської міської ради, квартира АДРЕСА_1 визнана відумерлою спадщиною, та передана територіальній громаді міста Києва.

Але згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження ОНМ від 13.06.2023 № 335477122, наявний запис про обтяження вищезазначеної квартири від 04.04.2019 № 31039900, що був внесений на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15.02.2019 № 758/2056/19.

Станом на 08.08.2023 територіальна громада міста Києві в особі Київської міської ради позбавлена свого права на вільне володіння та користування майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 через наявне обтяження цього майна.

В клопотанні на адресу суду представник Київської міської ради просила розглядати питання про скасування арешту майна у її відсутність, клопотання підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі.

Уповноважена особа Подільської окружної прокуратури м. Києва про час, день та місце розгляду клопотання повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, в заяві на адресу суду прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва Сезонов Д.І. проти задоволення клопотання про скасування арешту майна не заперечував.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до нього, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Із змісту вищезазначених норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2019 клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 задоволено частково. Накладено арешт на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, яка на той час на праві власності належала ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). В задоволенні решти клопотання відмовлено.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.06.2023 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить територіальній громаді - Київській міській раді, підстава рішення суду, серія та номер 756/8014/19, видане 15.09.2020, видавник Оболонський районний суд м. Києва, рішення суду серія та номер 756/8014/19, видане 18.02.2021, видавник Київський апеляційний суд.

Отже, судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.09.2020, а також постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 18.02.2021 (справа № 756/8014/19) визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та передано її у власність територіальної громади міста Києва.

Станом на день звернення до суду з даним клопотанням, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради позбавлена свого права на вільне володіння та користування майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 через обтяження цього майна.

Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що Київська міська рада поданим клопотанням навела достатні підстави для скасування арешту майна, а тому слідчий суддя вважає, що за таких обставин клопотання Київської міської ради про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 110, 131, 132, 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання Київської міської ради про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року у справі 758/2056/19 на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що визнана відумерлою спадщиною.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_4