УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 754/3196/21

провадження № 51-5527ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 13 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000187 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вікторія Пирятинського району Полтавської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 307 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року,

ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 307 КК до покарання

із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років

із конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах з метою збуту, вчинив вказане кримінальне правопорушення

за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 у листопаді 2020 року з метою отримання коштів і матеріальних благ для свого існування за допомогою мережі «Інтернет» в програмі «Telegram»

вступив в переписку з користувачем, анкетні дані якого досудовим розслідуванням

не встановлено, відповідно до якої повинен здійснювати збут психотропних речовин через здійснення закладок на території м. Києва.

В подальшому ОСОБА_4 24 січня 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, через доставку ТОВ «Нова пошта» отримав пакунок з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP загальною масою не менше 32,537 г, що є особливо великим розміром, тим самим незаконно придбав вказаний наркотичний засіб з метою збуту, який став незаконно зберігати за місцем свого проживання у кім.

АДРЕСА_2 з метою збуту.?

25 січня 2021 року приблизно о 13:30 у лісопарковій зоні навпроти будинку № 33

на вул. Кубанської України в м. Києві працівниками поліції було зупинено ОСОБА_4 , в якого виявлено та вилучено 51 згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP загальною масою 10,222 г, що є великим розміром, який останній незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Крім того, у подальшому цього ж дня в період часу з 20:56 до 21:30 під час обшуку працівниками поліції за місцем проживання ОСОБА_4 в кімнаті

АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено 50 згортків та

5 полімерних пакетів з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP загальною масою 22,315 г, що є особливо великим розміром, які останній незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , безпідставно погодився із правильністю застосування до нього

під час призначення покарання положень ст. 69 КК та не надав в порушення

вимог ст. 419 КПК відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора. При цьому

суд, як зазначає прокурор, не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність в діях засудженого щирого каяття, дані про особу засудженого, які не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а є підставою для призначення йому мінімального покарання згідно санкції статті КК.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, і правильність кваліфікації його дій

у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали вимогам ст. 419 КПК, безпідставного застосування до засудженого положень ст. 69 КК, невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Статтею 69 КК регламентовано, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають

на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні

покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України

про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального

правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває під наглядом у нарколога та психіатра, а також взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, якими

визнав вперше притягнення до кримінальної відповідальності, молодий вік особи, часткове визнання винуватості, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ст. 69 КК, оскільки наявні кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

з урахуванням конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який раніше не судимий, зробив для себе належні висновки та влаштувався на роботу, за місцем проживання характеризується лише з позитивної сторони, обставин, які пом`якшують покарання, а також те, що за час розгляду справи у суді обвинувачений свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, те, що покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, суд дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення і запобігання вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 307 КК, з конфіскацією частини майна, яке є власністю ОСОБА_4 .

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційною скаргою, у тому числі сторони обвинувачення, доводи якої в частині безпідставного застосування положень ст. 69 КК та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, ствердив

про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок

без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому колегія суддів апеляційного суду, як убачається з постановленої ухвали, вказала на те, що рішення суду про призначення ОСОБА_4 покарання

із застосуванням ст. 69 КК у виді 5 років позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, із конфіскацією частини майна відповідає вимогам статей 50, 65 КК,

є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Також суд слушно зазначив, що на користь позитивних змін в особі обвинуваченого свідчить і те, що він виявив бажання служити у Збройних Силах України,

на підтвердження чого захисник долучив копії повістки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , документів про проходження ОСОБА_4 військово-лікарської комісії.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався

під час її постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його м`якість.

В касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання та безпідставності застосування до нього положень ст. 69 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3