Дата документу 29.05.2023
Справа № 334/4158/23
Провадження № 1-кс/334/1516/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000892 від 01 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000892 від 01 травня 2023 року за ознакою кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 травня 2023 року, приблизно о 11:00 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно умисно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання,через незачинені двері проник до загального тамбуру квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з приміщення вказаного тамбуру чоловічі кросівки фірми «Salomon» розмір 48 EUR, чорного кольору, що на праві власності належать ОСОБА_6 , вартістю 1840 гривень 00 копійок.

Далі, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму1 840 гривень 00 копійок.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України, а саме: як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану,поєднана з проникненням у житло.

12 травня 2023 року проведено огляд відеозапису з камер відео спостереження, які розташовані на сходинковому майданчику 8 поверху буд. АДРЕСА_3 . В ході огляду встановлено, що ОСОБА_5 заходить до приміщення тамбуру кв. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , одягнутий в куртку синього кольору з блискавкою та джинси синього кольору. Після чого виходить з вказаного тамбуру утримуючи в руках пару кросівок чорного кольору.

25 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

25 травня 2023 року ОСОБА_5 добровільно надав речі в яких було вчинено кримінальне правопорушення, а саме джинси синього кольору та куртку синього кольору з блискавкою.

25 травня 2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 складно протокол огляду речей в ході якого оглянуто та вилучено джинси синього кольору та куртку синього кольору з блискавкою, в яких було вчинено кримінальне правопорушення.

Вказані предмети наразі визнані речовими доказами та перебувають у камері схову Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Згідно ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або інших осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його чинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому діючим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у діючим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положенням ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно з положеннями ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевказане можна стверджувати, що вилучені предмети є доказом скоєння кримінального правопорушення так як підозрюваний ОСОБА_5 перебував у вище зазначених речах під час вчинення злочину, що зафіксовано на камерах відео спостереження та вказує на те, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку кросівок «Salomon».

Виходячи з викладеного, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказані речі, які є тимчасово вилученими, з метою збереження речових доказів і які необхідні для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення:

підозрюваного;

обвинуваченого;

осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння,

юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна,

можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для:

особи, на майно якої накладено арешт,

іншої особи, у володінні якої перебуває майно,

розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині ст.167 цього Кодексу, а саме:

підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди;

призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

перелік і види майна, що належить арештувати;

документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Проте, дане клопотання наведеним вимогам не відповідає.

При розгляді клопотання не ставиться питання про:

«заборону для особи, на майно котрої накладено арешт, чи іншої особи, у володінні якої перебуває майно» - розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, не надано переконливих доказів стосовно особи, котрій належить майно, на котре необхідно накласти арешт та іншої особи, у володінні якої перебуває майно.

Крім цього в судовому засіданні а ні слідчий, а ні прокурор конкретно не назвали правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, не надали достатньо доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, а також розмір можливої конфіскації майна (санкція ч.4 ст.185 взагалі не передбачає конфіскацію майна), можливий розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями та цивільного позову.

Також при поданні даного клопотання слідчим та прокурором не вказано конкретно власника майна, на майно котрого необхідно накласти арешт (дані відомості не підтверджені відповідними доказами), розмір та вартість, можливість чи заборону розпоряджатись чи користуватись даним майном, проведенням будь яких інших і конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна, осіб, котрі повинні виконувати ці дії, не конкретизовано порядок виконання ухвали про арешт майна, а саме відповідальних осіб, котрим дане майно повинно бути передано для зберігання його цілісності та вартості.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , винесене у кримінальному провадженні №0000892 від 01 травня 2023 року, про накладення арешту.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1