Номер провадження: 11-кп/813/1164/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 24.02.2023 у к/п №0000707 від 16.06.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василинове Васелинівського району Миколаївської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, курсанта 3-го курсу 201 навчальної групи 22 навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та сил спеціальних операцій, у військовому звані «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 410 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 62 КК України замінено ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі на 2 роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з дня поміщення його в дисциплінарний батальйон в порядку виконання вироку.

Після набрання вироком суду законної сили, повернути заставодавцю ОСОБА_9 , або особі за її дорученням, заставу у розмірі 49 620 грн., яка внесена за підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 12.07.2022 (справа № 521/9546/22; провадження № 1-кс/521/2280/22), згідно квитанції від 13.07.2022 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді курсанта 201 навчальної групи 22 навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та сил спеціальних операцій, у військовому званні «солдат», в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п.1,17 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, не пізніше 10.04.2022, більш точний час судом не встановлено, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання в умовах воєнного стану, знаходячись на території Військової академії у м. Одесі, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , привласнив собі гранату РГД-5 та гранату Ф-1, які були видані йому в користування, шляхом приховання в особистих речах, з метою подальшого збуту.

Він же, будучи обізнаним із положеннями Розділу ІХ КК України, яким передбачено кримінальну відповідальність за злочини проти громадської безпеки, не зважаючи на це, в подальшому, не пізніше 15.04.2022, більш точний час судом не встановлено, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на території Військової академії у місті Одесі, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , збув молодшому сержанту ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 за 1500 грн., осколкову гранату Ф-1, та запал УЗРГМ-2 до неї, усвідомлюючи, що вищевказана граната є вибуховим пристроєм, тим самим збувши вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, наступного дня, тобто 16.04.2022, ОСОБА_8 , незаконно привласнену осколкову гранату РГД-5, та запал УЗРГМ (УЗГГН13371УЗ4П) до неї, яка є вибуховим пристроєм, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, реалізував за 1500 грн., співслужбовцю курсанту 1-го курсу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи, що вищевказана граната є вибуховим пристроєм, тим самим збув вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів та встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин кримінальних правопорушень, вважає, що вирок суду є занадто суворим в частині призначеного обвинуваченому покарання, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції в повній мірі не враховано того, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, жалкує про свій вчинок, на теперішній час, враховуючи, що він є військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді курсанта 20 навчальної групи курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та сил спеціальних операцій, а також військовий стан, в якому перебуває країна, ОСОБА_8 має бажання безпосередньо приймати участь у захисті Батьківщини;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ОСОБА_8 з двох років виховувався у державній установі інтернатного типу, у 2007 році був усиновлений, має повну середню освіту, навчається на третьому курсі Військової академії, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем навчання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, після вчинення злочину не вчиняв інших протиправних діянь.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту вироку видно, що він приписам зазначеної вище норми кримінального процесуального закону відповідає в повній мірі.

Як вбачається із журналу судового засідання (а.с. 27-30) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 60), обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України, визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються та обмежився лише допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому, суд встановивши, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 410 КК України, як привласнення військовослужбовцем вибухових пристроїв, вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання, збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Що стосується доводів сторони захисту про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частини 1 та 2 ст. 50 КК України передбачають, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, разом із цим суд врахував, що тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало, проте, злочин посягає на встановлений порядок несення військової служби, відсутність шкоди, також судом враховано особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 з двох років виховувався у державній установі інтернатного типу, 30.07.2007 був усиновлений прийомними батьками, має повну середню освіту (навчається на третьому курсі військової академії), до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем навчання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його молодий вік та соціальне положення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують покарання судом віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, разом із цим, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Так, суд 1-ої інстанції врахувавши особу обвинуваченого, керуючись приписами ст. 69 КК України, вважав за можливе та необхідне: за ч. 1 ст. 263 КК України призначити покарання обвинуваченому, нижче від найнижчої межи, встановленої санкції, однак зв`язане з позбавленням волі; за ч. 4 ст. 410 КК України призначити покарання обвинуваченому, нижче від найнижчої межи, встановленої санкції, однак зв`язане з позбавленням волі, та на підставі ст. 70 КК України остаточно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень.

Разом із тим, суд 1-ої інстанції відповідно до ст. 62 КК України замінив ОСОБА_8 покарання у виді 2-х років позбавлення волі на 2 роки тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, що буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши суспільну небезпеку вчиненого злочину, характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки застосування відносно ОСОБА_8 такого інституту суперечить загальним засадам застосування покарання та не забезпечить його мети.

Окрім того, апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо неврахування судом 1-ої інстанції особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також обставин, що пом`якшують покарання, оскільки такі дані враховані судом в повній мірі, про що докладно зазначено у вироку.

За встановлених обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вимог сторони захисту та зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, зокрема, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та оцінивши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання останнього, а також характеристику особи обвинуваченого, призначив ОСОБА_8 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 24.02.2023, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4