печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

07.06.2023 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

-планшет «ІРаd модель А1430» серійний номер DYTHRFGXDVGJ ІМЕI НОМЕР_1 ;

-планшет «ІРаd модель А1600» серійний номер F4KNV0SJG5YH ІМЕІ НОМЕР_2 ;

-планшет «ІРаd Рrо» модель А1895 серійний номер DLXXT0TRKC5J ІМЕІ НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «іРhоnе А1428» ІМЕІ НОМЕР_4 серійний номер: НОМЕР_5 ;

-мобільний телефон марки «іРhоnе 11 Рrо» серійний номер НОМЕР_6 ІМЕІ НОМЕР_7 ;

-мобільний телефон марки «іРhоnе 11 Рrо» ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 ;

-сім флеш-накопичувачів;

-мобільний телефон марки «іРhоnе X» ІМЕІ НОМЕР_10 , серійний номер НОМЕР_11 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_12 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що зазначені планшети, мобільні телефони та флеш-накопичувачі є речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 14.04.2023, оскільки вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Прокурор зазначає, що арешт вказаних грошових коштів також необхідний з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна, яка відповідає п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Власник майна в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Вислухавши пояснення прокурора, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 за ч. 1 ст. 255, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких на території України починаючи з 2001 року, і до теперішнього часу здійснює систематичну протиправну діяльність злочинна організація, що організована та представляється громадянами російської федерації, до числа організаторів якої належить, в тому числі громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 .

Вказаною злочинною організацією відповідно до доводів клопотання протиправно консолідовано на території України частину об`єктів енергетичної критичної інфраструктури, у сфері енергетики, а саме, які контролюються через підконтрольні підприємства: власниками акцій ПрАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО» є: компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (Нідерланди) у розмірі 51,6431 %; ТОВ «ВС Груп Менеджмент» у розмірі 21,2559 %; Власником 99,9998 % акцій АТ «Херсонобленерго» є ТОВ «ВС Груп Менеджмент»; Власниками акцій АТ «Рівнеобленерго» є: ТОВ «ВС Груп Менеджмент» у розмірі 9,9156 %; компанія «Washington Holdings B.V.» (Нідерланди) у розмірі 83,3267 %. Власником 96,7802 % акцій АТ «Чернівціобленерго» є ТОВ «ВС Груп Менеджмент»; Власниками акцій АТ «Житомиробленерго» є: ТОВ «ВС Груп Менеджмент» у розмірі 19,9822 %; компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (Нідерланди) у розмірі 75,5581 %.

Зазначено, що керівництво діяльністю вказаною організацією на території України здійснює ОСОБА_5 , який акумулює привласнене майно та потоки грошових коштів і забезпечує їх скерування та виведення із території України, що як вказує прокурор частково підтверджується додатковим узагальненням матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України від 09.05.2023 № 0408/2023/ДСК.

Водночас, прокурор зазначає, що 02.12.2022 у кримінальному провадженні № 0001518 від 31.10.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчим суддею враховується правова підстава для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

22.11.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2022 у справі № 757/32535/22-к було проведено обшук домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_5 .

Вказаною ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2022 надавався дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення документів та речей, що стосуються (зберегли сліди або містять інші відомості) фінансово-господарської діяльності певних юридичних осіб вказаних в ухвалі, за 2017-2020 роки, електронних носіїв інформації (сервера, системні блоки, моноблоки, ноутбуки, планшети, жорсткі-диски, флеш-накопичувачі, мобільні телефони, оптичні диски).

В ході обшуку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_5 , слідчим було виявлено та вилучено, відповідно до протоколу обшуку від 22.11.2022, особисте майно ОСОБА_5 та документи, зокрема, планшети, мобільні телефони, флеш-накопичувачі, а саме:

-планшет «ІРаd модель А1430» серійний номер DYTHRFGXDVGJ ІМЕI НОМЕР_1 ;

-планшет «ІРаd модель А1600» серійний номер F4KNV0SJG5YH ІМЕІ НОМЕР_2 ;

-планшет «ІРаd Рrо» модель А1895 серійний номер DLXXT0TRKC5J ІМЕІ НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «іРhоnе А1428» ІМЕІ НОМЕР_4 серійний номер: НОМЕР_5 ;

-мобільний телефон марки «іРhоnе 11 Рrо» серійний номер НОМЕР_6 ІМЕІ НОМЕР_7 ;

-мобільний телефон марки «іРhоnе 11 Рrо» ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 ;

-сім флеш-накопичувачів;

-мобільний телефон марки «іРhоnе X» ІМЕІ НОМЕР_10 , серійний номер НОМЕР_11 із сім-карткою з номером телефону НОМЕР_12 .

22.12.2022 старшим о/у в ОВС СБ України ОСОБА_7 було проведено огляд в тому числі зазначених планшетів, мобільних телефонів та флеш-накопичувачів.

10.04.2023 прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 також проведено огляд зазначених планшетів, мобільних телефонів та флеш-накопичувачів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні обєкти, які на переконання органу досудового розслідування мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Під час розгляду клопотання встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 від 14.04.2023 вказані планшети, мобільні телефони та флеш-накопичувачі - визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Визнаючи речовими доказами у кримінальному провадженні вказані планшети, мобільні телефони, флеш-накопичувачі, слідчий виходив із положень ч. 1 ст. 98 КПК України.

Проте з постанови слідчого в частині визнання зазначених планшетів, мобільних телефонів, флеш-накопичувачів, не вбачається мотивів прийнятого рішення щодо їх відповідності в даному конкретному випадку тим чи іншим ознакам, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Зокрема, постанова слідчого не містить жодного обґрунтування необхідності збереження вилучених планшетів, мобільних телефонів та флеш-накопичувачів в якості речових доказів у кримінальному провадженні, не визначено і їх значення для розслідуваних кримінальних правопорушень.

Мотивів щодо відповідності майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України в цьому контексті не наведено у клопотанні та не спромігся навести прокурор в судовому засіданні.

Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу.

Враховуючи наведене та мотивування клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому у відповідності до ст. 94 КПК України слідчий суддя оцінюючи надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, приходить до висновку, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечивши збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.

Окремо слід зазначити щодо клопотання прокурора в частині застосування арешту майна з метою спеціальної конфіскації.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається також з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Однак, як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів та вже зазначалося вище, ніхто з учасників товариств, а так само і ОСОБА_5 на майно якого прокурор просить накласти арешт не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні та не є особою, яка несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, у зв`язку з чим спеціальну конфіскацію майна не може бути застосовано.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Так, положенням ст.ст. 96-1, 96-2 КК України передбачено випадки застосування спеціальної конфіскації майна, тобто у вказаній статті міститься перелік статтей кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до якого 22.11.2012 у кримінальному провадженні № 0000073 внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 190 КК України, а також в подальшому за ч. 1 ст. 255, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України, при цьому, вказані кримінальні правопорушення не інкримінуються ОСОБА_5 , на майно якого прокурор просить накласти арешт.

Таким чином, вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речових доказів, чи застосування спеціальної конфіскації, на які посилається прокурор у клопотанні, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя, крім іншого, має врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В цьому контексті, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні жодній особі.

Не доведено значення вказаного майна у вигляді планшетів, мобільних телефонів та флеш-накопичувачів для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання їх як доказів у кримінальному провадженні, які можуть бути відчужені.

Водночас, слідчий суддя враховує, що слідчого у вказаному кримінальному провадженні було зобов`язано повернути вилучені у ОСОБА_5 планшети, мобільні телефони та флеш-накопичувачі, як тимчасово вилучене майно.

Таке рішення, зокрема ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2023 у справі № 757/3825/23-к мотивовано тим, що вилучене 18.11.2022 у ОСОБА_5 майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 169 цього Кодексу підлягає поверненню.

Вилучені планшети, мобільні телефони та флеш-накопичувачі не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, а тому в розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України вони вважаються тимчасово вилученим майном.

Зазначена ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2023 набрала законної сили, а відтак підлягає безмовному виконанню в розмінні ч. 2 ст. 21, ч. 2 ст. 369 КПК України.

Натомість, за наявності ухвали слідчого судді про зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно, що набрала законної сили та підлягає безумовному виконанню, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, через більш як шість місяців звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилучених у ОСОБА_5 планшетів, мобільних телефонів та флеш-накопичувачів.

Метою такого звернення прокурор вказує необхідність вжиття заходу забезпечення кримінального провадження у формі арешту майна задля забезпечення збереження речових доказів та застосування спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні.

Проте, зазначена прокурором у клопотанні мета не нівелює правового режиму тимчасово вилученого майна щодо якого клопотання підлягає вирішенню відповідно спеціальної процедури, передбаченої ч. 5 ст. 171 КПК України.

У відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Натомість, клопотання про арешт тимчасово вилучених грошових коштів в ході проведення обшуку, який відбувався 18.11.2022, подано прокурором 07.06.2023, що явно виходить за межі строків, передбачених абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Водночас слідчий суддя враховує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у вигляді планшетів, мобільних телефонів, флеш-накопичувачів слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 168, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя Світлана ГРЕЧАНА