Провадження № 1-кс/947/7491/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000368 від 10.06.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Одеси, з вищою освітою, неодруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення злочину працюючий на посаді поліцейського-водія сектору логістики відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, другим слідчим відділом ТУ ДБР у м.Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000368 від 10.06.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

У ході досудового розслідування стороною обвинувачення установлено наступне.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2023 № 64/2023 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався.

В останній раз, відповідно до Указу Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

ОСОБА_4 , відповідно до наказу начальнику ГУНП в Одеській області №1239 о/с від 09.08.2021 призначено на посаду поліцейського - водія сектору логістики відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції України в Одеській області, маючи спеціальне звання «сержант поліції».

Відповідно до ст.ст.19,68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закону), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону, поліцейський зобов`язаний, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Так, не пізніше 09.06.2023 (більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення чужого майна (грабежу).

Розуміючи свій злочинний умисел, та те, що його дії можуть бути помічені та його можуть ідентифікувати, ОСОБА_4 вирішив заздалегідь вжити заходів щодо конспірації, а саме підготував медичну маску, рукавиці, одяг та спецзасіб сльозогінної та дратівливої дії - «Терен 4-М».

У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на відрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 одягнувши вищевказані заздалегідь підготовлені речі, о 22 годині 41 хвилині 09.06.2023 року прибув до автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86, та перебуваючи біля входу до станції, розуміючи, що станція не працює та не маючи на те дозволу, шляхом розтискання дверей відчинив їх, та проник у приміщення автозаправної станції «Амік Енерджі», де виявив оператора АЗС ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилася на своєму робочому місці. Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 застосував відносно ОСОБА_7 спецзасіб сльозогінної та дратівливої дії - «Терен 4-М» шляхом розпилювання його в обличчя останній. У подальшому, ОСОБА_4 повалив на землю ОСОБА_7 та почав здавлювати її шию та закривати рукою рот, щоб оточуючі не почули її крик. В цей час, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволодів телефоном марки Redmi Note 8 pro, який належить потерпілій ОСОБА_7 та був придбаний останньою в 2021 році за 9 000 грн.

Після цього, ОСОБА_4 висунув вимогу ОСОБА_7 відкрити касу та віддати йому грошові кошти, які в ній знаходяться. Підходячи до каси, ОСОБА_7 змогла натиснути кнопку виклику охорони, яка знаходилася під столом. В свою чергу, ОСОБА_4 побачивши, що ОСОБА_7 змогла викликати охорону, різко штовхнув в обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого остання вдарилася об стіну та намагався залишити місце скоєння злочину. У той же час, ОСОБА_7 намагалася зашкодити ОСОБА_4 покинути місце події, але останній кулаком правої та лівої руки наніс ОСОБА_7 три удари в обличчя, внаслідок чого остання не могла чинити опір ОСОБА_4 . Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальних збитків на суму 9 000 грн.

10.06.2023 о 03 год. 26 хв. ОСОБА_4 був затриманий у порядку

ст. 208 КПК України за адресою: м.Одеса, вул.Ак. Корольова, 44, біля будівлі супермаркету «Сільпо».

Надалі, 10.06.2023 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - відкрите заволодіння чужого майна (грабіж), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який згідно ст.12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років позбавлення волі) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також, ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу - Національної поліції України, що входить до структури Міністерства внутрішніх справ, обізнаний про форми та методи роботи правоохоронних органів. Тобто органом досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, слідчий вказує на існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню, утому числі на тих, з ким раніше був особисто знайомий (працівники поліції охорони) оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні. Разом з тим, з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на зазначених осіб, щоб ті утримались від спілкування з правоохоронними органами. ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу у зв`язку із покладеними на нього обов`язками служби в поліції має доступ до зброї, що може призвести до її використання для впливу на свідків та потерпілих шляхом залякування та погрозою застосування насильства.

Крім цього, існують ризики, передбачені п.п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони обвинувачення, просив застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або особистої поруки, посилаючись на те, що підозрюваний повністю визнає свою вину, бажає співпрацювати зі слідством, розкаюється у вчиненому, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має нагороди, доглядає хвору матір.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника та пояснив що повністю визнає провину та шкодує за вчинені дії.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення ч.4 ст.186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом затримання ОСОБА_4 від 10.06.2023; протоколом огляду місця події від 10.06.2023; протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_8 від 10.06.2023; протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_9 від 10.06.2023; протоколом допиту у якості свідка ОСОБА_10 від 10.06.2023; протоколом допиту у якості потерпілої ОСОБА_7 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, з врахуванням презумції невинуватості, вагомомості наявних доказів підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, а саме із застосуванням насильства, а також те, що підозрюваний при цьому був працівником правоохоронного органу, на останнього покладені обов`язки пов`язані зі службою в поліції, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявності ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначений ризик, також збільшений тим, що у разі визнання підозрюваного винним в обсязі інкримінованої підозри та призначення покарання у межах санкції, передбаченої ч.4 ст.186 КК України до нього неможливе буде застосування ст.75 КК України. Крім того, підозрюваний не має достатніх соціальних зв`язків, а саме не перебуває у шлюбі та не має дітей.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний знаючи данні свідків, які зазначені в матеріалах, доданих до клопотання, має реальну можливість здійснювати вплив на останніх, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_4 свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваного на свідків.

Що стосується ризику передбачено п.4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не зазначено, яким саме чином, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, слідчий суддя вважає не доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення, так як стороною обвинувачення не надано доказів того, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя враховує доводи захисту, що підозрюваний повністю визнає свою вину, бажає співпрацювати зі слідством, розкаюється у вчиненому, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має нагороди, доглядає хвору матір, водночас зазначені обставини істотно не знижують встановлених процесуальних ризиків та не убезпечили підозрюваного від можливої протиправної поведінки, що викладена у підозрі.

Виходячи з викладеного, а також те, що застосування під домашнім арештом не може запобігти ризику, встановленому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Щодо застосування особистої поруки, відповідно до ч.2 ст.180 КПК України, кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру. ОСОБА_4 є братом підозрюваного та військовослужбовцем, але не є особою, яка заслуговує на особливу довіру. У зв`язку із зазначеним, у задоволенні клопотання ОСОБА_11 про застосування до підозрюваного особистої поруки слід відмовити.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, високий ступінь встановлених ризиків, характеристики особи підозрюваного, застосування насильства щодо потерпілої, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000368 від 10.06.2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 07 серпня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання ОСОБА_11 про застосування до підозрюваного особистої поруки - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1