Справа № 621/2880/19
Пр. № 1-кп/621/22/23
ВИРОК

Іменем України

13 липня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, громадянин України, з середньо-технічною освітою, одружений, не працюючий, який фактично мешкає за адресою без реєстрації АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

06.07.2019 року близько 11 години ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем ВАЗ 2103 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Гагаріна у м.Змієві Харківської області зі сторони м. Балаклія у напрямку центру м. Зміїв зі швидкістю близько 90 км/год. В салоні автомобіля в якості пасажира знаходився ОСОБА_6 . В цей час у зустрічному напрямку зі швидкістю близько 45 км/год в правій смузі руху рухався автомобіль ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . В салоні зазначеного автомобілю в якості пасажирів знаходився ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Проїжджа частина горизонтальна ділянка, мокрий асфальтобетон, шириною 7,4 м для двох напрямків руху. Справа та зліва до проїжджої частини примикають ґрунтові узбіччя. Під час руху на 39 км автодороги Т2105 ОСОБА_4 не вибрав безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ВАЗ 2103 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 були спричинені відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритий двосторонній перелом в області кута нижньої щелепи праворуч, закритий чрезвертельний перелом правого стегна, закритий перелом зовнішньої лодижки правого гомілковостопного суглоба, які згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/151-Зм/19 від 27.09.2019 року відноситься: закритий двосторонній перелом в області кута нижньої щелепи праворуч, закритий чрезвертельний перелом правого стегна, закритий перелом зовнішньої ладижки правого гомілковостопного суглоба до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, по тривалості розладу здоров`я ; відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Пасажиру автомобіля ВАЗ2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди були спричинені: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, рвані рани в області лівої гомілки, лівого ліктьового суглобу та правої кісті, ротаційний підвих 1-го шийного відділу хребта на 1 мм ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/153-ЗМ/19 від 27.09.2019 року відносяться: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, рвані рани в області лівої гомілки, лівого ліктьового суглобу та правої кісті, - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я;ротаційний підвих 1-го шийного відділу хребта на 1 мм ліворуч до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, по тривалості розладу здоров`я.

Пасажиру автомобіля ВАЗ2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , внаслідок зазначеної дорожньої-транспортної пригоди були спричинені: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, субдурального крововиливу на рівні правої тім`яної долі, компресійний перелом тіла 7-го грудного відділу хребта 2 ступеня, закритий перелом кісток носу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/152-Зм/19 від 27.09.2019 р. відносяться: закритий перелом кісток носу до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я; компресійний перелом тіла 7-го грудного відділу хребта 2 ступеня до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, по тривалості розладу здоров`я; закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, субдурального крововиливу на рівні правої тім`яної долі до тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

У цій дорожній обстановці водій ОСОБА_4 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху, а саме: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 згідно висновку авто технічної експертизи №7/930СЕ-19 від 25.09.2019 з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події ї її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, цивільні позови потерпілих визнав частково, зазначивши, що він не погоджується з сумами моральної шкоди, які є завищеними. Крім того пояснив, що 06.07.2019 року він знаходячись у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо технічно несправного автомобіля ВАЗ-2103 та рухався по м. Зміїв Харківської області. В якості пасажира в салоні автомобіля знаходився ОСОБА_6 . По дорозі була яма, яку він вирішив об`їхати, тому виїхав на зустрічну смугу по якій рухався автомобіль ВАЗ-2109, побачивши зазначене авто він натиснув на гальма, однак автомобіль потягнуло ліворуч і трапилось зіткнення автомобілів. Після дорожньо-транспортної пригоди він з потерпілими не зв`язувався та не намагався відшкодувати шкоду.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами:

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.07.2019 року з фото таблицею до нього, яким зафіксовано місце ДТП та зовнішні пошкодження автомобілів ВАЗ-2103, ВАЗ-2109.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2019 року за участі ОСОБА_7 , який на місці ДТП показав де відбулось зіткнення автомобілів ВАЗ-2103 та ВАЗ-2109 та показав як були розташовані автомобілі.

Даними висновку судової автотехнічної експертизи від 25.09.2019 року за №7/930СЕ-19, згідно висновків якої порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події і її наслідками.

Даними висновку експерта від 27.09.2019 за №12-14/153-Зм/19, відповідно висновків якого у потерпілого ОСОБА_10 мали місце: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, рвані рани в області лівої гомілки, лівого ліктьового суглобу та правої кісті, ротаційний підвих 1-го шийного відділу хребта на 1 мм ліворуч. Вказані вище тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, з необмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, або механізму удару об такі. І могли бути отримані в умовах ДТП (авто травма у середені автомобіля) у строк та при обставинах, вказаних в ухвалі суду. По ступеню тяжкості закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, рвані рани в області лівої гомілки, лівого ліктьового суглобу та правої кісті, як у сукупності так і кожне окремо відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я;ротаційний підвивих 1-го шийного відділу хребта на 1 мм ліворуч кваліфікується як середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, по тривалості розладу здоров`я характерне для цього виду травми та її тяжкості.

Даними висновку експерта від 27.09.2019 за №12-14/151-Зм/19, відповідно висновків якого у потерпілого ОСОБА_6 мали місце: відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритий двосторонній перелом в області кута нижньої щелепи праворуч, закритий чрезвертельний перелом правого стегна, закритий перелом зовнішньої лодижки правого гомілковостопного суглоба. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, з необмеженою травмуючої поверхнею по механізму удару, або по механізму удару об такі, і могли бути отримані в умовах ДТП (авто травма у середині авто), у строк та при обставинах, вказаних в ухвалі суду. По ступеню тяжкості закритий двосторонній перелом в області кута нижньої щелепи праворуч, закритий чрезвертельний перелом правого стегна, закритий перелом зовнішньої ладижки правого гомілковостопного суглоба, як у сукупності, так і кожне окремо кваліфікуються як середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, по тривалості розладу здоров`я, характерні для цього виду травми та її тяжкості; відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Даними висновку експерта від 27.09.2019 року за №12-14/152-Зм/19 відповідно висновків якого у потерпілої ОСОБА_9 мали місце: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, субдурального крововиливу на рівні правої тім`яної долі, компресійний перелом тіла 7-го грудного відділу хребта 2 ступеня, закритий перелом кісток носу. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, з необмеженою травмуючої поверхнею по механізму удару, або по механізму удару об такі, і могли бути отримані в умовах ДТП (авто травма у середині авто), у строк та при обставинах, вказаних в ухвалі суду. По ступеню тяжкості закритий перелом кісток носу відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я; компресійний перелом тіла 7-го грудного відділу хребта 2 ступеня кваліфікується як середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, по тривалості розладу здоров`я, характерне для цього виду травми та її тяжкості; закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, субдурального крововиливу на рівні правої тім`яної долі кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

Даними постанови про визнання предметів в якості речових доказів та передачу їх на зберігання від 07.07.2019 року, згідно якої речовими доказами визнано автомобіль ВАЗ-2103, Р.Н. НОМЕР_1 , автомобіль ВАЗ 2109 р.н. НОМЕР_4 .

Аналізуючи вищевказані докази, які суд вважає належними та допустимими, і які за своїм змістом співвідносяться та доповнюють один одного, враховуючи встановлені обставини по кримінальному провадженню, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При цьому, прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні не наполягали на виклику та допиті потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також свідка ОСОБА_7 .

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 відноситься до тяжкого злочину.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України враховує, що ним скоєно тяжкий злочин, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставину, яка обтяжує покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що він засуджується до покарання у виді позбавлення волі реально, тому, враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечить запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватись від суду, суд застосовує до останнього до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів провадження у відношенні ОСОБА_4 під час судового розгляду було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та з 03.05.2023 року він знаходився під вартою.

За правилами ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 , в строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів за цим кримінальним провадженням вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертизи за цим кримінальним провадженням.

Щодо цивільного позову ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне. Відповідно до зазначеного позову ОСОБА_8 просить стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн та моральну шкоду у розмірі 140 000 грн, з ОСОБА_4 стягнути моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

Щодо цивільного позову ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає наступне. Відповідно до зазначеного позову ОСОБА_9 просить стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 13 840 грн та моральну шкоду у розмірі 80 000 грн, з ОСОБА_4 стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_8 , Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» подала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з необґрунтованістю. В обґрунтування відзиву зазначено, по-перше, що цивільно-правові спори за участі страховика не підлягають розгляду у кримінальному провадженні, по-друге, потерпіла не зверталась із заявою про страхове відшкодування до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», тому її право на відшкодування не було порушено з боку ПрАТ «УПСК», а позов є передчасним, по-третє, моральна шкода відшкодовується у розмірі 5% страхової витрати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як вбачається з полісу №АО/1252011 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.06.2019 року Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», страховим випадком є подія, внаслідок якої завдано шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля ВАЗ-2103 р.н. НОМЕР_1 . Страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень, сума франшизи 2000 гривень. Строк дії полісу з 11.06.2019 року до 10.06.2020 року.

Відповідно наданих ОСОБА_8 чеків на придбання ліків, сума витрачених ним коштів на лікування складає 9082,75 грн. (а.с. 4-13 т. 2)

При цьому, суд відхиляє в якості належних, достатніх та достовірних доказів копії чеків, які містяться у верхньому рядку аркуша 4 тому 2, оскільки вони не читабельні, тобто з них не можливо встановити а ні суму сплачених коштів, а ні товар, який був придбаний, а тому не враховуються як суми витрачені потерпілим на лікування. Також суд відхиляє в якості належного та достатнього доказу копію квитанції № 1765 від 29.07.2019 на суму 700 грн.(а.с. 13 т.2), оскільки з неї не можливо встановити, який товар/послуга був придбаний/оплачена, а тому ці кошти не враховуються, як сума витрачена потерпілим на лікування.

Згідно долучених ОСОБА_9 до позову квитанцій на придбання ліків/медичних послуг, сума коштів, яка витрачена нею на лікування становить 13759, 16 грн. (а.с. 237-243 т. 1).

Щодо квитанції № 508546 на суму 200 грн. (а.с. 244 т.1), суд зазначає наступне.

Як вбачається з вищенаведеної квитанції ОСОБА_9 внесені 200 грн благодійного внеску на потреби закладу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Отже внесена потерпілою сума цих коштів не відноситься до процесуальних витрат та не є завданою шкодою потерпілій внаслідок кримінального правопорушення, а тому не підлягає стягненню.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові ККС ВС від 01.11.2018 по справі № 403/329/17.

При цьому, суд відхиляє в якості належних, достатніх та достовірних доказів копії чеків, які містяться: у нижньому правому куті аркуша 238 тому 1 на суму 7,70 грн. та у нижньому правому куті аркуша 243 тому 1 на суму 66,75 грн. оскільки вони не читабельні, тобто з них не можливо достовірно встановити а ні суму сплачених коштів, а ні товар, який був придбаний, а тому не враховуються як суми витрачені потерпілою на лікування.

Вирішуючи вимоги двох цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Отже, зважаючи на положення ст. 1166 ЦК та ч. 1 ст. 1195 ЦК України, позивачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають право на відшкодування витрат на обстеження, лікування та придбання ліків.

Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», із змінами, при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Оцінивши надані позивачами документи на підтвердження понесених витрат на лікування на предмет їх належності та достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, детально оглянувши вказані документи, суд у судовому засіданні встановив належність та допустимість таких доказів на загальну суму 13759, 16 грн. відносно ОСОБА_9 та на загальну суму 9082,75 грн. відносно ОСОБА_8 , які були необхідні для проведення лікування, відповідають діагнозам, встановленим позивачам в результаті отриманих тілесних ушкоджень. Дані витрати понесені в період лікування позивачів та направлені на відновлення стану здоров`я, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №752/16797/14-ц (провадження №14-80цс19).

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.

Вказане також викладено в постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №754/5626/19 (провадження №61-2061св20).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Як зазначено в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20), з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статті 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою стратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до ст.24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. При цьому зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

З огляду на викладене, з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» слід стягнути на користь ОСОБА_9 кошти на лікування у сумі 13759, 16 грн., а на користь ОСОБА_8 кошти на лікування в сумі 9082,75 грн. на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо вимог позивачів про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

При цьому статтею 26-1 Закону передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи позовні вимоги позивачів в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що позивач на тривалий час втратили працездатність внаслідок отриманих ушкоджень, втратили спокій та сон, змінився звичний ритм та спосіб життя через тривале лікування, психологічну реабілітацію, погіршилось здоров`я позивачів. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілим з вини обвинуваченого моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути на користь позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по 10 000 гривень кожному на відшкодування завданої моральної шкоди.

При цьому, моральна шкода, яку має відшкодувати страховик з урахуванням вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 500 грн. (5 відсотків страхової виплати у 10000 грн. за шкоду, заподіяну здоров`ю).

З огляду на викладене, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню кошти у розмірі по 9500 гривень на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - по 500 гривень на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовів та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завдану внаслідок кримінального правопорушення моральну шкоду у розмірі по 9500 грн. на кожного з цих потерпілих, а з ПрАТ «УПСК» суми страхового відшкодування на користь ОСОБА_9 у загальному розмірі 14259, 16 грн., а на користь ОСОБА_8 у загальному розмірі 9582,75 грн.

Доводи ПрАТ «УПСК» про те, що цивільно-правові спори за участі страховика не підлягають розгляду у кримінальному провадженні, та потерпіла не зверталась із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «УПСК», тому її право на відшкодування не було порушено з боку ПрАТ «УПСК», суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року №85/96-ВР «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).

Як встановлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1252011 від 11.06.2019 укладеного з ПрАТ «УПСК», страховим випадком є подія, внаслідок якої завдано шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2103 р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Отже, між потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.

Положеннями ст. 35 вказаного Закону регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом №1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілих.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону №1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону №1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. У цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується як з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 17.11.2021 (справа № 333/384/20), так і з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року(справа №465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону №1961-IV, не є обов`язковим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд-

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили, обрати у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор".

Початком відбування покарання вважати 03.05.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КПК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 03.05.2023 до набрання вироком законної сили.

Речові докази, які знаходяться на зберіганні на території ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, а саме: автомобіль ВАЗ-2103, р.н. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_4 як власнику/законному володільцю; автомобіль ВАЗ 2109 р.н. НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 як власнику/законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати в дохід держави за проведення судової автотехнічної експертизи від 25.09.2019 року за №7/930СЕ-19 у сумі 1884 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) 12 коп.

Позовну заяву ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 суму страхового відшкодування у розмірі 9582 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні 75 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 суму страхового відшкодування у розмірі 14259 (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 16 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1