Номер провадження:1-кс/521/2135/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Дата і місце постановлення ухвали:

15 червня 2023 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі слідчого судді ОСОБА_1

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000834 від 13.06.2023 року

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєї ініціативи воно розглядається:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся слідчий з клопотанням про арешт майна, в якому просить металеву каністру, зеленого кольору, об`ємом 20 л., яку в подальшому вилучено визнати речовим доказом; повернути вилучено майно, металеву каністру, зеленого кольору, об`ємом 20 л. потерпілій ОСОБА_2 ; дозволити потерпілій користуватися вказаним майном, заборонити розпоряджатися майном та відчужувати його.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів:

З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 , 13.06.2023 року, о 02 годині 15 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з підсобного приміщення таємно викрав генератор «B.Dalimotors LTP3800E», вартістю 13450 гривень, та металеву каністру, вартістю 700 гривень, завдавши ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 14150 гривень.

За даним фактом 13.06.2023 року почато досудове розслідування, про що до ЄРДР внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000834.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався:

У своєму клопотанні слідчий просить металеву каністру, зеленого кольору, об`ємом 20 л., яку в подальшому вилучено визнати речовим доказом; повернути вилучено майно, металеву каністру, зеленого кольору, об`ємом 20 л. потерпілій ОСОБА_2 ; дозволити потерпілій користуватися вказаним майном, заборонити розпоряджатися майном та відчужувати його.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до клопотання не вбачається, що сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно, а просить його повернути та заборонити розпоряджатися та користуватися майном, дозволивши потерпілій користуватися майном.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, тобто слідчий суддя може заборонити або обмежити особу у праві та таке право є у особи до ухвалення відповідного рішення слідчим суддею. Слідчий суддя не може надати особі право дозволивши користуватися будь-яким майном.

Крім того, у п.1 ч.2 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме накладення арешту з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Тобто підставою для арешту майна, у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Необхідно зазначити, що посилання на ст. 98 КПК України з обґрунтуванням підстави та відповідним обґрунтуванням необхідності арешту майна, відповідно до п.1 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні відсутнє, а є лише загальне посилання на те, що вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, у ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, в клопотанні міститься тільки посилання на норми закону та вказано, що майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, проте не зазначається, яким чином вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ч.4 ст. 185 КК України.

При цьому, необхідно зазначити, що право володіння майном захищено «Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод» з чого можливо зробити висновок, що втручання у це захищене право повинно відповідати певним стандартам та не може здійснюватися лише посиланням на норми закону без відповідного обґрунтування, як цього вимагає п.1 ч.2 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя встановивши, що клопотання про арешт майна подане без додержання вимог ст. 171 КПК України, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У клопотанні сторони обвинувачення не зазначено відповідне обґрунтування для арешту майна, тож воно не відповідає п.1 ч.2 ст. 171 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання про арешт майна повернути прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України передбачають повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З викладеного вбачається, що задля дотримання принципу верховенства права у кримінальному провадженні, необхідно враховувати не лише положення КПК України, а й практику ЄСПЛ.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном державними органами не відповідатиме закону, тож не буде таким, що відповідає принципу верховенства права, так як у клопотанні, відповідно до ст. 171 КПК України не зазначені мета та підстави для накладення арешту.

Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, не є актуальним, так як встановлено, що відповідне втручання не задовольнило вимогу законності.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечитиме загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки суду:

Клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000834 від 13.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:

Ухвала слідчого судді, відповідно до ст. 309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1