Провадження № 1-кс/344/4712/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 30 червня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000461 від 16 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 30 червня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000461 від 16 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В обґрунтування скарги заявник зазначив, що постанова є необґрунтованою, винесена без проведення необхідного обсягу слідчих дій для повного дослідження обставин кримінального провадження, дізнавачем не виконані вказівки прокурора та ухвали слідчих суддів.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав з мотивів наведених в ній, просив скаргу задовольнити.

Дізнавач та прокурор в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000461 від 16 липня 2021 року, вважаю наступне.

Згідно із п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно положень ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, про прийняття дізнавачем рішення про закриття кримінального провадження скаржнику стало відомо 04.07.2023 року, тому строк на звернення ним не пропущено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_3 розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000461 від 16 липня 2021 року.

ОСОБА_3 має статус потерпілого в даному кримінальному провадженні.

Постановою дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 30 червня 2023 року кримінальне провадження № №0000461 від 16 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дізнавач дійшов висновку про необхідність закриття провадження саме у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, дізнавача покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Адже, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства ( рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

Проаналізувавши доводи скарги та матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, оскільки дізнавачем не вжито заходів щодо забезпечення повного досудового розслідування, не виконані вказівки процесуального керівника та ухвали слідчих суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.09.2022 року та від 02.11.2022 року.

Підсумовуючи наведене слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова винесена дізнавачем без урахуванням усіх обставин справи, без проведенням під час досудового розслідування необхідного об`єму перевірочних дій, який був би достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення, постанова про закриття кримінального провадження є такою, що суперечить вимогам ст.ст.110, 284 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується вимог скарги про зобов`язання дізнавача провести слідчі дії, направлені на повне, всебічне, об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження та прийняти відповідне законне процесуальне рішення з урахуванням зазначених в ухвалі слідчого судді висновків, слід зазначити, що нормами КПК України передбачено, що дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та визначенні об`єму слідчих дій для дослідження обставин кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 30 червня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000461 від 16 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1