Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1116/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 07 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2023 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 07 травня 2023 року з раніше визначеним розміром застави 60 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

Слідчий суддя своє рішення обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі до восьми років, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, а тому може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надійшло, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмову в задоволенні клопотання прокурора та застосувати ОСОБА_6 будь який інший запобіжний захід, але не пов`язаний з триманням під вартою або обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у сумі, що не перевищує 60 000 грн.

На його переконання, всі ризики про які зазначає прокурор є необґрунтованими, безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора, так як всі свідки на які посилався прокурор були допитані, речові докази передані і знаходяться в суді, а сама тяжкість злочину є мізерною, загальній вартості викраденого майна не перевищують 3 500 грн..

Стверджує, що застава в розмірі 53 680 грн., яка складається з 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може в повній мірі забезпечити виконання покладених на обвинуваченого зобов`язань, оскільки майже в 15 разів перевищує суму крадіжки в якій обвинувачується ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Червоноармійського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №10000034 відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 27.04.2023 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.

Судом враховано фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3,4 ст.185 КК України, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що вартість викраденого майна є мізерною, а тому неспівмірною з обраним запобіжним заходом триманням під вартою та альтернативним розміром застави на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 кваліфікуються за відповідними статтями не за ознаками розміру крадіжки, а за ознаками повторності, проникнення у житло та вчинення під час воєнного стану, два з яких класифікуються як тяжкі злочини, що очевидно свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку.

При цьому, завданням застави є не відшкодування шкоди, а забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим та запобігання спробам визначеним у ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , і суд у своєму рішенні доведеність ризиків належно обґрунтував.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів під час іспитового строку, встановленого за вироком від 30.12.2020 р. і кожен з послідуючих інкримінованих йому злочинів, згідно до обвинувальних актів ним вчинялися, в період коли інші провадження перебували у суді, при цьому кожне з послідуючих кримінальних правопорушень було тяжчим, що на думку апеляційного суду свідчить про відсутність у обвинуваченого самоконтролю та його антисоціальну направленість та ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів, також не вбачає підстав на час розгляду апеляційної скарги, для зменшення розміру застави та вважає, що визначена судом застава (60 прожиткових мінімумів), в повній мірі відповідає меті запобіжного заходу, згідно до ст. 177 КПК України, не є завідомо непомірною для підозрюваного і лише такий розмір застави зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігати спробі переховування від досудового розслідування і суду.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: