Справа № 276/1169/23
Провадження по справі 1-кп/276/105/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Хорошів клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000070, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Одеса, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , з незакінченою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, інших осіб на утриманні не має, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів

виховного характеру ОСОБА_3

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

21.05.2023 близько 19 год. 30 хв. в лісосмузі, поблизу залізничної станції «Нова Борова», по вул. Привокзальна, 19А в смт. Нова Борова Житомирського району Житомирської області перебували неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, під час розмови, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між неповнолітнім ОСОБА_3 та неповнолітнім ОСОБА_7 виник конфлікт, у ході якого у неповнолітнього ОСОБА_3 виник протиправний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

У вказаний день час та місці, реалізуючи свій протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій неповнолітній ОСОБА_3 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_7 та наніс один удар кулаком правої руки в область підборіддя зліва і один удар кулаком лівої руки в область підборіддя зправа ОСОБА_3 . Після даних ударів ОСОБА_9 впав на землю.

Надалі, неповнолітній ОСОБА_3 сів зверху на тулуб неповнолітнього ОСОБА_7 та умисно наніс йому два удари кулаком правої руки в область носа, два удари кулаком лівої руки в область правого ока та один удар кулаком правої руки в область лівого ока.

У результаті нанесених ударів у неповнолітнього ОСОБА_7 утворилися тілесні ушкодження у вигляді 4 синців на обличчі, закритого перелому кісток спинки носу, 4 синців та 2 осаднень шкіри на обох верхніх кінцівках та в ділянці лівої лопатки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, в час, місці та за обставин, зазначених в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру. Підтвердив, що 21.05.2023 до нього зателефонував його товариш ОСОБА_10 та повідомив, що в компанії знайомих, де він відпочиває, в лісосмузі в смт Нова Борова, ОСОБА_11 пристає до його дівчини ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_3 приїхав до них та близько 19 год. 30 хв. разом з ОСОБА_13 підійшли до ОСОБА_14 , щоб поговорити. Під час розмови між ним та ОСОБА_15 раптово виник конфлікт, у ході якого він кулаками рук завдав 2-3 удари в область підборіддя потерпілого, після чого останній впав на землю. Надалі, він сів зверху на тулуб неповнолітнього ОСОБА_7 та наніс йому ще декілька ударів в область носа та очей. Після чого, їхні знайомі розборонили їх та він вибачився перед потерпілим. В судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого, щиро покаявся, запевнивши суд, що засуджує свою поведінку та більше не буде вчиняти правопорушення. Просив задовольнити клопотання прокурора про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру.

Крім повного визнання ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість також підтверджується показами потерпілого та законних представників обвинуваченого і потерпілого, допитаних як свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_7 під час допиту суду повідомив, що 21.05.2023 року він приїхав до смт. Нова Борова Житомирського району Житомирської області, де в лісозмузі за столом відпочивав зі своїми знайомими, серед яких була ОСОБА_12 . Близько 19 год. 00 хв. до них підійшов ОСОБА_16 , який запропонував йому відійти поговорити про їхні відносини ОСОБА_17 . Він повідомив ОСОБА_3 , що не знав про те, що останній зустрічається з ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_18 наніс йому два удари кулаком руки по підборіддю, внаслідок яких він впав на землю. У подальшому, ОСОБА_3 , сів зверху на нього та наніс йому два-три удари кулаком в область носа та очей. Після того, як їх розійняли їх знайомі ОСОБА_18 підійшов і вибачився за інцидент. Після даної події ОСОБА_3 більше не вибачався та шкоду не відшкодовував. У судовому засіданні не заперечив щодо застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру.

Допитана в якості свідка законний представник потерпілого ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_7 , у судовому засіданні повідомила, що про заподіяння тілесних ушкоджень її сину дізналася 21.05.2023 близько 20 години по телефону від свого колеги по роботі, після чого одразу приїхала до ОСОБА_15 , де викликала службу екстреної медичної допомоги та поліцію. У подальшому, у сина діагностували перелом кісток носа зі зміщенням, йому проведено операцію, ОСОБА_15 важко переніс загальний наркоз, була тривала реабілітація з постійним відвідуванням лікарів, змушений був довгий час залишатися вдома, обмежуючи своє спілкування з іншими. Студенецька ОСОБА_19 після вказаної події вибачалась за вчинок свого внука ОСОБА_3 , однак, жодної матеріальної допомоги не надали. Цивільний позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Допитана в якості свідка законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 суду повідомила, що в травні 2023 року (точної дати не пам`ятає) близько 20 год. 00 хв. дізналась від ОСОБА_20 про те, що її внук ОСОБА_3 побив ОСОБА_14 через залицяння останнього до дівчини ОСОБА_17 , з якою зустрічався ОСОБА_18 . Внук розповів їй, що дійсно завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_15 . Після вказаної події вона вибачилась перед законним представником потерпілого ОСОБА_8 , шкоду не відшкодовувала. Готова сплатити 1000,00 гривень. Також зазначила, що вихованням внука займається вона та батько, останнього чотири місяці тому призвано до лав ЗСУ, у зв`язку з мобілізацією. Мати ОСОБА_18 участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не приймає. Крім цього, з ними проживає рідний брат ОСОБА_18 . Взаємовідносини у родині нормальні, ОСОБА_18 працьовитий, допомагає по господарству, забезпечений всім необхідним, має дружні стосунки з однокласниками, негативного впливу з боку членів сім`ї чи однолітків, або ж інших осіб немає. На даний час ОСОБА_18 зарахований до 10 го класу ліцею, проте навчанням не цікавиться на належному рівні.

Також винуватість ОСОБА_3 підтверджується іншими належними та допустимими доказами, зібраними на стадії досудового розслідування та дослідженими у ході судового розгляду даного кримінального провадження, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 01.06.2023, згідно яких ОСОБА_8 звернулася в поліцію із заявою про вчиненя кримінального правопорушення за фактом того, що 21.05.2023 близько 19 год. 30 хв. поблизу смт Нова Борова Житомирського району ОСОБА_3 спричинив тілесні ушкодження сину заявниці ОСОБА_7 ;

- даними висновку експерта № 920 від 06.06.2023, згідно яких у ОСОБА_7 виявлено 4 синці на обличчі, закритий перелом кісток спинки носа, 4 синці та 2 осаднення шкіри на обох верхніх кінцівках та в ділянці лівої лопатки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 від 09.06.2023, згідно якого останній відтворив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ;

- даними висновку експерта № 958 від 13.06.2023, згідно якого встановлено, що враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень у неповнолітнього ОСОБА_7 на обличчі, обох верхніх кінцівках та спині та дані протоколу проведення слідчого експерименту за його участю, можна вважати, що тілесні ушкодження у потерпілого могли бути спричинені в термін та за обставин вказаних в процесуальних документах;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_21 від 14.06.2023, згідно якого останній відтворив механізм нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ;

- даними висновку експерта № 1017 від 15.06.2023, згідно якого встановлено, що враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень у неповнолітнього ОСОБА_7 на обличчі, обох верхніх кінцівках та спині та дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка, можна вважати, що тілесні ушкодження у потерпілого могли бути спричинені в термін та за обставин вказаних в процесуальних документах.

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України.

За таких обставин, враховуючи показання ОСОБА_3 , а також інші процесуальні джерела доказів, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду, суд вважає його винуватість доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 125 КК України, як умисні дії, які виразились у заподіянні неповнолітньому ОСОБА_7 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Встановлено, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до положень ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення, будучи неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 497 КПК України, якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру, зокрема, у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» вказано, що примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Пунктами 5, 6 зазначеної Постанови визначено, що застереження є одним із найм`якіших заходів виховного характеру і може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час

доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності

хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних

засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

Суд враховує, що ОСОБА_3 вперше вчинив кримінальний проступок у віці 16 років, щиро розкаявся у вчиненому, про що свідчить його критичне ставлення до скоєного, попросив вибачення у потерпілого, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, після вчинення проступку інші кримінальні правопорушення не вчиняв, проживає у неповній сім`ї, його вихованням займається батько та законний представник, які здійснюють на нього виховний вплив.

З огляду на вказане, а також висловлені позиції інших учасників справи, які підтримали застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру, суд вважає, що виправлення останнього можливе без призначення йому кримінального покарання, а тому суд на підставі ч.1 ст. 97 КК України та п.п. 1, 2 ч.2 ст. 105 КК України звільняє останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та застосовує до нього примусові заходи виховного характеру, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, заборонивши неповнолітньому ОСОБА_3 на визначений судом строк вихід з дому по особистим питанням без присутності батьків або осіб що їх замінюють з 22 години до 06 години ранку наступного дня.

Що стосується цивільного позову, суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що внаслідок умисних дій неповнолітнього ОСОБА_3 потерпілому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному: фізичних та душевних стражданнях, які неповнілітній ОСОБА_7 пережив у зв`язку з проведенням операції та перебуванням на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, складним постреабілітаційним періодом, необхідністю відшукування коштів на проведення операції та лікування, транспортування потерплого, організацію його перебування у лікарняній установі; неможливістю вести повноцінне життя у зв`язку з довготривалим загоюванням обличчя та постійним перебуванням у квартирі за місцем свого проживання; неможливістю спілкуватися з друзями та порушенням звичного ритму життя; переживаннями через факт нападу на нього, побиттям та приниженні його честі та гідності; довготривалим сильним фізичним болем внаслідок заподіяння тілесного ушкодження та проведеної операції; хвилюванням щодо відновлення обличчя без рубців та шрамів, дискомфортом у спілкуванні з оточуючими людьми; утрудненням дихання внаслідок перенесеного оперативного втручання та необхідності продовження подальшого лікування та реабілітації.

Моральну шкоду, яку завдано потерпілому ОСОБА_7 в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 позивач оцінив у розмірі 50 000,00 гривень.

Заслухавши учасників кримінального провадження з підстав заявленого цивільного позову суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1179 ЦК України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

При вирішення питання про відшкодування моральної шкоди враховується характер протиправних дій, які є кримінально караними, ступінь вини, глибину душевних страждань потерпілої особи, які призвели до зміни звичного способу життя, вимушеним лікуванням, психологічного пригнічення, що свідчать про зміну звичного способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.

Так, суд бере до уваги тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, глибину моральних та душевних страждань потерпілого, який є неповнолітнім, заподіяного фізичного болю, в тому числі внаслідок перенесення операції та перебуванням на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, постреабілітаційним періодом, вимушеність змін у звичному житті останнього, який будучи учнем 9-го класу був змушений лікуватися як стаціонарно в закладі охорони здоров`я, так і за місцем свого проживання.

Крім того, з усією очевидністю можна дійти висновку, що потерпілий ОСОБА_7 пережив душевні хвилювання через факт нападу на нього та побиття його ОСОБА_3 в присутності знайомих та друзів, а також з приводу відновлення обличчя, відчував дискомфорт у спілкуванні з оточуючими людьми.

Виходячи з сукупності зазначених обставин, які є суттєвими, суд вважає співмірною та справедливою в конкретному випадку суму до стягнення на відшкодування моральної шкоди - 10000,00 гривень.

Оскільки позивач просить стягнути моральну шкоду саме з винної особи ОСОБА_3 , а тому суд, з огляду на положення частини 1 статті 1179 ЦК України та керуючись принципом диспозитивності, стягує зазначену шкоду з останнього на користь ОСОБА_9 .

Відтак, цивільний позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні, арешт не накладався, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися, речові докази відсутні, а тому зазначені питання судом не вирішуються.

Керуючись статтями 97, 105 Кримінального кодексу України, статтями 369-372, 376, 395, 497 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000070 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст. 97 Кримінального кодексу України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1, 2 ч.2 ст. 105 КК України, - у виді застереження та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження та заборонити неповнолітньому ОСОБА_3 вихід з дому по особистим питанням без присутності батьків або осіб що їх замінюють з 22 години до 06 години ранку наступного дня, на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_3 про те, що він своїми протиправними діями завдав шкоди правам та інтересам потерпілого ОСОБА_7 , оголосити осуд за такі його дії та попередити про більш суворі правові наслідки, які можуть настати у разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 17.08.2023.

Суддя: ОСОБА_1