Справа № 184/437/23
Номер провадження 1-кп/184/89/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 16.01.2023 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вільшанка Крижопільського району Вінницької області, Україна, громадянин України, українець, одружений, освіта середня - спеціальна, пенсіонер, малолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2023 року близько 22 години ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в коридорі будинку АДРЕСА_2 разом зі своїм товаришем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вони сумісно вживали алкогольні напої. В цей же день та час, перебуваючи там же, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ними виник конфлікт, в ході котрого у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ..

В цей же день та час ОСОБА_3 , знаходячись там же. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , взяв зі столу кухонний ніж, та, утримуючи його в правій руці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 один удар вказаним кухонним ножем в область живота зліва, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 87 від 11.02.2023 спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної стінки з пошкодженням брижи, великого сальника, тонкого кишківника, внутрічеревної кровотечі, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Після чого, в той же ж день та час, перебуваючи там же, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , утримуючи ніж у правій руці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 один удар вказаним ножем в область спини, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 87 від 11.02.2023 спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді сліпого колото - різаного поранення спини, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого та пояснив, що 15.01.2023 року до нього додому, а саме будинку АДРЕСА_2 прийшов ОСОБА_5 , якого він попросив продати горілку, на що останній погодився та особисто її приніс. В коридорі будинку почали розпивати горілку, в ході розпиття горілки виникла сварка під час якої він взяв ножа та декілька разів вдарив ОСОБА_5 , що було далі не пам`ятає, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про проведення розгляду справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість та бажає давати покази.

Обвинувачений підтримав клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснені та зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні проти розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечував та просив суд суворо ОСОБА_3 не наказувати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визнавши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст.50, 65 КК України, суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, скарг та заяв за місцем проживання відносно обвинуваченого не надходило, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання з іспитовим строком, адже саме це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередить вчинення ним нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.

При вирішенні питання про речові докази суд керується положенням ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки DODGEE, який передано під схорону розписку власнику потерпілому ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили залишити потерпілому;

- чоловіча куртка темно синього кольору, яка належить потерпілому та передана йому на зберігання, після набрання вироком законної сили залишити потерпілому;

- кухонний ніж з РБК, фрагмент доріжки з РБК, фрагмент лінолеуму з РБК, фрагмент лінолеуму з РБК з кухні, марлевий тампон з РБК з подвір`я, зразок крові ОСОБА_3 , зразок крові ОСОБА_5 , змиви з обох рук ОСОБА_3 на 2 марлевих тампонах, які були вилучені та зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку.

За правилами, встановленими ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1