Справа №585/120/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/173/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.05.2021, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в кв. АДРЕСА_1 , раніше судимого : 01.03.2016 вироком Роменського міськрайоного суду Сумської області за ч.1,ч.2. ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, відповідно ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.05.2021, скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд.

Крім цього, захисник просив дослідити висновок судово-психіатричної експертизи № 554 від 08.11.2018 (а.с. 189-192 т.1).

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням та нього обов`язків: не відлучатися за межі м. Ромни та Роменського району без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу затримання на виконання вироку суду.

В задоволенні клопотання, про застосування ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, відмовлено.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник стверджував про неповноту судового розгляду, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду вважав таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Сторона захисту не погоджувалась з тим, що суд визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 190 КК Укрїни, та замість госпіталізації його до психіатричної лікарні, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі. Наголошував, що його підзахисний виявляє ознаки розладу психіки, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 554 від 08.11.2018, а тому, вважав, що суд не мав права позбавляти ОСОБА_8 волі.

Такі порушення апелянт вважав істотними і вбачав підстави для скасування вироку суду з призначенням у справі нового судового розгляду.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції о 18.50 год 03.12.2016 ОСОБА_8 перебував в приміщенні ТОВ «Горобина» супермаркету «Авоська» в м. Ромни б. Шевченка, 8-А, де побачив свою знайому ОСОБА_9 , яка працювала касиром даного маркету і перебувала на робочому місці. Під час купівлі продуктів харчування ОСОБА_8 попросив у ОСОБА_9 її телефон для здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_10 передала ОСОБА_8 свій мобільний телефон марки HUAWEI Y511, моделі CUN-U29 ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар». Здійснивши дзвінок ОСОБА_8 повернув мобільний телефон, після чого вирішив заволодіти ним і знову попросив мобільний телефон у ОСОБА_9 , запевнивши, що поверне після дзвінка. ОСОБА_9 добровільно передала ОСОБА_8 свій мобільний телефон марки HUAWEI Y511, моделі CUN-U29 ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартістю 2308 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн., з коштами на рахунку в сумі 10 грн. Отримавши в такий спосіб мобільний телефон, утримуючи його при собі, ОСОБА_8 залишив приміщення ТОВ «Горобина» супермаркету «Авоська» і залишив місце події. Цього ж дня, ОСОБА_8 продав вказаний мобільний телефон. Такими діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2343 грн. (згідно висновку товарознавчої експертизи № 37/16 від 12.12.2016 року та довідкою вартості від 04.01.2017).

В провадженні Сумського апеляційного суду справа перебуває з 23.06.2021, судові засідання призначались на: 02.12.2021, 04.04.2022, 17.08.2022, 27.12.2022, 15.05.2023.

15.05.2023 до Сумського апеляційного суду обвинувачений і захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не зявились, причин неявки не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не заявили.

Враховуюч викладене, зважаючи на ст. 28 КПК України а та те, що вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржено лише одним учасником - захисником та питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи здійснити без участі обвинуваченого і захисника, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши суддю-доповідача щодо обставин справи, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення вимог скарги захисника заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги захисник вважав, що суд визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 190 КК Укрїни, та безпідставно замість госпіталізації його до психіатричної лікарні, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі. Наголошував, що його підзахисний виявляє ознаки розладу психіки, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 554 від 08.11.2018, а тому, вважав, що суд не мав права позбавляти ОСОБА_8 волі.

Такі порушення апелянт вважав істотними і вбачав підстави для скасування вироку суду з призначенням у справі нового судового розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Попри доводи сторони захисту, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав.

Виходчи з доводів апеляційної скарги захисника, який фактичні обставини справи, доведеність вини і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого під сумнів не ставив, а його не згода з вироком суду першої інстанції полягала в тому, що суд безпідставно визнав його підзахисного ОСОБА_8 осудною особою з призначенням йому остаточного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі, колегія суддів аналізує рішення суду першої інстанції в межах заявлених апелянтом вимог, що узгоджується зі ст. 404 КПК України.

Так, з вироку суду вбачається, що ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, а із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, йому до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Також з вироку вбачається, що перед тим як дійти висновку про осудність ОСОБА_8 , як особи яка вчинила злочин, суд першої інстанції допитав спеціаліста, експертів та дослідив ряд висновків судово-психіатричних експертиз з яких встановив наступне.

Так, допитаний судом першої інстанції спеціаліст ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснював, що ОСОБА_8 перебуває на лікуванні в « 1 ОСПЛ» з діагнозом «психічний розлад та розлад поведінки внаслідок вживання декількох психактивних речовин, синдром залежності» та «галюцинаторний синдром». На фоні вживання наркотичних речовин особа може виявляти психічні розлади. Лікар, який приймав на лікування ОСОБА_8 виставив діагноз галюцинаторний розлад. Як було встановлено, такий стан виник в зв`язку з відмовою від вживання наркотичних засобів. Як лікарі вони спостерігали розлади поведінки у ОСОБА_8 . Глибоких психічних розладів не виявлено, розладів сприйняття не виявлено. З пояснень пацієнта вбачається, що він міг собі спричиняти тілесні ушкодження внаслідок психічних розладів - галюцинаторного розладу. Залежність від наркотичних засобів повністю виліковується не часто, все залежить від волі особи. Але емоційні порушення вони вже залишаться на завжди. ОСОБА_12 вперше до нього на лікування потрапив минулого року. Як вбачається з анамнезу ОСОБА_12 перебуває на обліку з 2012 року у зв`язку з вживанням опіатів.

Допитний судом першої інстанції в якості експерта, 05.02.2020, ОСОБА_13 , пояснював, що працює судово-психіатричним експертом психіатричної лікарні, стаж роботи по спеціальності 36 років. Дав суду свідчення, що повністю підтверджує складений висновок судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 та його обґрунтування. ОСОБА_8 не страждає будь якими психічними захворюваннями. Підстави для застосування примусових заходів медичного характеру відсутні. Мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків. Висновок Сумської експертизи підтвердження не знайшов. При проведенні експертизи ОСОБА_8 був на обстеженні в їх лікарні кілька тижнів з 16 травня по 14 червня 2019 року. Чи могли психічні розлади, встановлені експертизою у ОСОБА_8 , впливати на ситуацію він не знає, але це не хворобливий стан, який потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Перед експертизою вони досліджували всі медичні документи які стосувалися проходження лікування, в тому числі медичні карти стаціонарного хворого, співставляються всі встановлені дані. При вивченні цієї документації вони не виявили ознак психічного захворювання. Органічне ушкодження головного мозку має бути підтверджено дослідженнями лікарів неврологів, даних про органічне ураження головного мозку, при проведенні експертизи, виявлено не було. Вони досліджували медичну документацію ту що стосувалася часу лікування та спостерігали ОСОБА_8 протягом часу перебування на експертизі. Також було досліджено дані надані психологом і це все привело до висновку, що ураження головного мозку немає. Їх експертиза не підтвердила діагноз, який був встановлений попередньою експертизою.

Допитаний судом першої інстанції в якості експерта, 17.11.2020, ОСОБА_14 суду пояснювала, що працює експертом центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків. Підтримує висновок експертизи. ОСОБА_8 на час проведення експертизи виявляв ознаки психічного захворювання. Перед тим як дивитися підекспертного вивчаються матеріали кримінальної справи і медична документація, лише після цього проводиться обстеження. На часвчинення злочину відсутні будь-які підстави вважати що він був у стані психічного розладу. А на час огляду були психотичні прояви, не було продуктивного контакту. При проведенні експертизи ОСОБА_8 , спостерігали його один день.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 7 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної 04.01.2017, судом встановлено, що ОСОБА_8 страждає на «Психрозлади та розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності» (МКХ-10). Психічних розладів, які відносяться до юридичного критерію неосудності не виявляє, Інкриміноване йому діяння здійснив у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В матеріалах кримінальної справи відсутні дані, які б вказували на наявність в під експертного тимчасового хворобливого стану. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У висновку вказано, що на дослідження надані матеріали кримінального провадження, медичні карти стаціонарного хворого за № 860/13, № 1773/15, № 353/16, № 551/16 (т.1 а.п. 119-122).

Також, 09.10.2018 судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника і призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу при цьому захисник вважав достатнім направити на експертизу матеріали кримінального провадження. (т. 1 а.а. 175).

09.10.2018 суд першої інстанції направив експерту матеріали кримінального провадження та копію ухвали (т.1 а.п. 182).

25.10.2018 до суду пршої інстанції надійшов лист зав.відділенням амбулаторної СПЕ в якому вказано, що підставою для призначення у справі амбулаторної судово-психіатричної експертизи за клопотанням представника обвинуваченого є дані про перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в 1 ОСПЛ. Згідно відповіді 1 ОСПЛ від 17.09.2018 ОСОБА_8 перебуває на лікуванні з 17.04.2018 по даний час. У наданих матеріалах кримінального провадження відсутня зазначена медична документація. Для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_8 , просимо надати медичну карту стаціонарного хворого на зазначені дати лікування (якщо не виписаний з лікарні - ксерокопію діючої медичної карти). (т. 1 а.п.184).

26.10.2018 суд першої інстанції направив стороні захисту повідомлення про надходження інформації від експертної установи про необхідність надання експерту або суду запитувані документи. При цьому суд зазначав, що сторона захисту заявляючи клопотання не вирішила питання надання медичної документації і на пропозицію суду, при вирішенні клопотання про призначення експертизи, вирішити питання щодо медичної документації, яка ймовірно буде потрібна для проведення експертизи, клопотань не заявляла. (т.1 а.п. 185).

З досілдженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 554, амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної 08.11.2018, встановлено, що на даний час ОСОБА_8 виявляє ознаки Розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку переважно токсичного ґенезу (алкоголь, наркотичні та інші психоактивні речовини) з вираженою емоційною нестійкістю (декомпенсація), минущими психотичними розладами, не може повною мірою усвідомлювати свої дії та кернувати ними. Рекомендовано застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом. На момент інкримінованого йому злочину ОСОБА_8 виявляв ознаки Розладу психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому в експертизі вказано, що експерту надані обвинувальний акт у провадженні, копія медичної карти стаціонарного хворого 1 ОСЛ м. Ромни 2598/18 на 11 арк; медичні карти стаціонарного хворого Першої ОСЛ м. Ромни: № 1502/06, № 397/17, № 860/13, № 1773/15; № 353/16; № 551/15, № 4/17, № 859/17, № 851/18 - 10 шт. (т. 1 а.п.189-192).

З матеріалів справи вбачається, що для проведення судово-психіатричної експертизи, 29.03.2019, судом першої інстанції направлялися медичні дані на ОСОБА_8 , а саме - підшивки стаціонарних карт хворого ОСОБА_8 , копія актуальної медичної карти стаціонарного хворого та 11.05.2019 оригінал медичної карти стаціонарного хворого (т.1 а.п.226, а.п. 245).

Також, судом першої інстанції було досліджено висновок судово-психіатричного експерта № 112, стаціонарної, комісійної, судово-психіатричної експертизи, проведеної 13.06.2019 з якого встановлено, що ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків. Під час інкримінованих йому діянь він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. При цьому у висновку вказано, що на експертизу представлений ОСОБА_8 , надані та використані при проведенні експертизи матеріали кримінального провадження, медична документація на ОСОБА_8 . В описовій частині висновку також вказано, що досліджувалися медичні карти № 1502/06, № 860/134, № 1773/15, № 353/16, № 851/16, № 859/17, № 4/17, № 7/17, № 397/17, № 2598/18, № 514/19, копія м/к № 752/19). (т. 1 а.п. 249 - 252).

Проаналізувавши встановлене та вирішуючи питання про наявність психічного захворювання у обвинуваченого ОСОБА_8 і можливість застосування примусових заходів медичного характеру, про що перд судом першої інстанції ставили захисник і обвинувачений, суд дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що:

в провадженні проведено три судові психіатричні експертизи, які проводилися через тривалі проміжки часу -1) 4 січня 2017 року, 2) 8 листопада 2018 року, 3) 13 червня 2019 року, при цьому в першій та третій експертизі висновки співпадають не лише щодо відсутності підстав для застосування примусових заходів медичного характеру, а й в частині діагнозу, в першій експертизі діагноз визначений «Психрозлади та розлади поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності» (МКХ-10), а в третій експертизі - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків.

Виходячи з цього, вказані обставини дійсно дають суду підстави взяти до уваги саме ці висновки експертизи і не брати до уваги другий висновок. Крім цього на користь першого та третього висновків говорять обставини проведення експертизи - так у першому випадку висновок складався лікарями експертами 1 ОСЛ, де постійно лікувався ОСОБА_8 і лікарі мали можливість його спостерігати певний час, а в третьому випадку проводилася стаціонарна експертиза і лікарі спостерігали його майже місяць.

Також, суд першої інстанції слушно зауважив і на тому, що остання експертиза проведена комісійно і підписана трьома експертами, в той час як друга проведена одним експертом. Крім цього, висновок другої експертизи виглядає сумнівним і з тих підстав, що суд не надавав експерту матеріалів медичної документації, так як сторона захисту, яка заявляла клопотання про призначення експертизи, не просила суд витребувати медичну документацію та надати її експерту. На лист експертної установи суд пропонував надати таку документацію стороні захисту, проте доказів того, що сторона захисту надавала таку документацію суду чи експерту, суду не надано, хоча у висновку експерт вказав що досліджувалася медична документація і вказав номери медичних карт хворого. Вказані обставини свідчать про те, що експерт, при дослідженні, вийшов за межі матеріалів наданих судом і склав висновок на підставі даних, отриманих поза процесуальним порядком. Сторона захисту, за клопотанням якої допитувався експерт ОСОБА_14 не з`ясувала у експерта чому він провів експертизу використавши матеріали, які йому не надавалися і з яких джерел та в який спосіб ці матеріали отримані.

Враховуючи викладне колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані міркування не дають можливості задоволити клопотання захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

В апеляційній скарзі захисник стверджував про безпідставне визнання обвинуваченого осудним і призначення йому судом покарання у виді позбавлення волі, що колегія суддів, з огляду на викладені вище обставини, вважає необгрунтованим.

Жодних доводів, які б дійсно ставили під сумнів висновок суду першої інстанції в цій частині, захисником не наведено і апеляційним судом не встановлено.

Також, сторона захисту просила скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий судовий розгляд справи, обґрунтовуючи це істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, однак таких порушень, в розумінні ст. 412 КПК України апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів відмовляє апелянту в задоволенні вимог скарги.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає натупне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, суд першої інстанції враховував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також зважаючи на характер протиправних дій, їх наслідки, а також дані про особу ОСОБА_8 який посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, інші обставини суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_8 і запобігання скоєння останнім нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах строку визначеного санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Також, колегія суддів звернула увагу на дату вчинення обвинуваченим злочину - 03.12.2016 на дату ухвалення відносно нього судом обвинувального вироку - 12.05.2021, на те, що ч.2 ст. 190 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів і на п.3 ч.1 ст. 49 КК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчиення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

Водночас з матеріалів провадження видно і те, що ОСОБА_8 з 07.07.2017 по 03.04.2018 перебував у розшуку (а.с. 73, 84 т.1), а тому з урахуваннямч.2 ст. 49 КК України, строк для звільнення його від кримінальної відповідальності, становить не 5 а 15 років з дня вчинення ним кримінального правопорушення по дату набрання вироком суду законної сили.

Тому, підстави для відішення питання щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності чи покарання за строками давності, на час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12.05.2021, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4