У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчої СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, погоджене прокурором, про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0001701, відомості про яке внесено 15.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали означеного клопотання про накладення арешту на майно.

Внесене клопотання обґрунтоване таким.

У період з 13 червня 2023 року по 16 червня 2023 року ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що він є малолітнім, використовуючи безпорадний стан потерпілого, який не міг правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з ним розпусних сексуальних дій через свій вік, застосовуючи психологічне насильство, вчинила розпусні дії, які виразились у надісланні малолітньому ОСОБА_4 непристойних коротких те кетових повідомлень, зокрема, надсилання фото оголеного чоловічого статевого органу та пересилання електронних адрес (ссилок) сайтів, які містять відео порнографічного характеру.

Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а саме вчиненні розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, за кваліфікуючою ознакою: розбещення, вчинене щодо малолітньої особи членами сім`ї.

Окрім цього, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно- небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що він є малолітнім, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, де використовуючи безпорадний стан потерпілого, який не міг правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з ним розпусних сексуальних дій через свій вік, розповсюджувала в ході листування за допомогою мобільного телефону через програму «Viber» малолітньому ОСОБА_4 твори та зображення порнографічного характеру, а саме фото оголеного чоловічого статевого органу та електронних адрес (силок) сайтів, які містять відео порнографічного характеру, при цьому вівши цинічні розмови з ним на сексуальні теми.

Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України, зокрема у розповсюдженні неповнолітньому зображень порнографічного характеру та посилань на сайти які містять відео порнографічного характеру.

24 серпня 2023 року о 21 годині 06 хвилин слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 за погодженням прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , відповідно до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_3 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів) передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України.

24 серпня 2023 за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, буд. 10 «а» під час затримання підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 , в ході особистого обшуку від підозрюваної ОСОБА_3 вилучено мобільний телефон марки «Redmi», синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , упаковано в спецпакет НПУ «ВУМ 1011234».

Виходячи з наявності підстав для накладення арешту на вилучене в ході особистого обшуку майно, слідча звернулася до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Слідча у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду клопотання, однак подала заяву в якій клопотання підтримала та просила питання про накладення арешту розглянути за її відсутності.

У судове засідання власниця майна не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подала.

З огляду на скорочені терміни розгляду клопотань даної категорії та відсутність перешкод для розгляду клопотання у відсутності власника, слідчий суддя розглядає таке у відсутності сторін.

Вирішуючи подане клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя виходив із такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший частини 3 статті 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з частиною 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами частини 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На переконання слідчого судді, клопотання наведеним вимогам процесуального закону відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що перелік обставин, персоніфікованих статтею 91 КПК України, підлягає встановленню в межах досудового розслідування безвідносно до обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, що забезпечує дотримання принципу законності, передбаченого ст.9 КПК України та який покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження.

За правилами ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріалами клопотання підтверджується, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001701, відомості про яке внесено 15.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України.

24.08.2023 у межах зазначеного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 156 КК України, а саме - вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла 16-річного віку, за кваліфікуючою ознакою: розбещення, вчинене щодо малолітньої особи членами сім`ї, та за ч. 2 ст. 301 КК України, а саме розповсюдження неповнолітньому зображень порнографічного характеру та посилань на сайти, які містять відео порнографічного характеру.

При цьому, як зазначається у повідомлені про підозру, вчинення кримінальних правопорушень мало місце шляхом надсилання малолітньому фото та електронних адрес сайтів, а також шляхом розповсюдження, зокрема, відео порнографічного характеру в ході листування з малолітнім за допомогою мобільного телефону через програму «Viber».

24.08.2023 ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а в ході особистого обшуку в останньої вилучено мобільний телефон, про накладення якого просить слідча.

Із урахуванням наведеного та беручи до уваги характер вчинення інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, слідчий суддя констатує, що вилучений в ході особистого обшуку мобільний телефон, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Накладення арешту є необхідним для збереження речового доказу, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту.

За обставин цього клопотання стороною обвинувачення на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Вказане обумовлює висновок про те, що при задоволенні цього клопотання може бути досягнуте завдання арешту майна.

Крім того, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, що свідчить про пропорційність заходу забезпечення кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідчий суддя доходить до висновку про необхідність задоволення внесеного клопотання.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання про арешт майна задовольнити повністю.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який 24.08.2023 було вилучено в ході особистого обшуку підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та упаковано до спецпакету НПУ «ВУМ 1011234».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1