ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/126/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/586/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року, про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, який звинувачуюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора.

Продовжено відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачуюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі строком на 60 днів, тобто до 05.06.2023 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та обрати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі- а саме у виді домашнього арешту

В обґрунтування своєї вимоги зазначає,

стосовно тієї підозри, яка була висунута ОСОБА_6 по даній справі ще на стадії досудового розслідування захист стверджував, що ОСОБА_6 не має жодного відношення до вказаного кримінального правопорушення.

Про це свідчить і слідча дія, впізнання потерпілим ОСОБА_8 від 28 жовтня 2022 року особи, яка здійснила щодо нього розбійний напад. Серед пред`явлених для впізнання осіб потерпілий вказав не на ОСОБА_6 , а на іншу особу та вказав, що впізнав цю особу з антропологічними даними, формою обличчя, та родинкою над лівою бровою.

Ця дія проводилася у відділі поліції в присутності понятих, захисника. При проведенні ці

Пізніше після «провальної» для органі обвинувачення слідчої дії, в матеріалах кримінальног провадження з`явився протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 , з якого вбачається, щ напередодні впізнання невідомі особи зустріли потерпілого ОСОБА_8 і погрожували йому у раз якщо він упізнає ОСОБА_6 .

Цей протокол допиту, ні що інше, як спроба сфальсифікувати матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , оскільки про проведення вказаної слідчої дія - впізнання осіб ОСОБА_6 дізнався від слідчого в день проведення вказаної слідчої дії, так само як і захисник був повідомлений про проведення вказаної слідчої дії саме в день її проведення.

Заздалегідь про проведення даної слідчої дії було відомо тільки прокурору, слідчому т оперативним працівникам поліції.

Ці вимоги закону слідчим забезпечені не були, і додатковий допит потерпілого виник для виправдання «невдалого» для сторони обвинувачення впізнання.

Також у судових засіданнях були досліджені відповідні докази винуватості ОСОБА_6 скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 197 КК України, а саме допитані свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10 , долучені до матеріалів судової справи протоколи впізнання за фотознімкамґ відповідно до даних яких свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_6 т ОСОБА_11 , як осіб, які пробігали біля них.

При дослідженні цих доказів сторона захисту звернула увагу, що протоколи впізнання з фотознімками являються недопустимими доказами, оскільки на них зображені особи, які мают суттєві відмінності у віці, формі обличчя та інше. Окрім того, поняті, які вписані в протокол впізнання від 17 серпня 2022 року та 26 вересня 2022 року одні і тіж.

Захист звернув увагу на те, щ поняті вірогідніше за все не були присутніми при проведенні слідчої дії, оскільки адреса АДРЕСА_1 , де зареєстрований один із понятих насправді являється продуктовим супермаркетої «Рост», а у іншого не вказана квартира.

При допиті свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і допиті потерпілого ОСОБА_12 свідки вказують одне місце де вони начебто зустріли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а потерпіли зовсім інше.

Окрім того, захист стверджує про те, що свідок ОСОБА_10 співпрацює із органами поліції оскільки він тільки по даному кримінальному провадженню допитувався як свідок і також приймав участь у проведенні обшуків на Залютіно, як понятий.

На питання захисту «чи часто його запрошують співробітники поліції до проведення різних слідчий-розшукових дій» відповідати відмовився.

Ці всі обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність об`єктивних доказів винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому правопорушенні.

Стосовно ризиків, на які посилається прокурор.

Усі ці ризики не мають під собою будь-якого підґрунтя, оскільки стороною обвинуваченню перелічені ризики, але жодним чином не доведене їх фактичне існування.

Якщо дивитись на особу ОСОБА_6 неупереджено, то об`єктивно можна стверджувати, ще він зовсім далекий від криміналітету та будь-яких вчинків, які могли б його віднести де кримінальних угрупувань.

ОСОБА_6 за віком молода людина, яка раніше не судима і ніколи не притягувалася ні де кримінальної ні до адміністративної відповідальності. Весь свій вільний час ОСОБА_6 проводить в спортивному залі і на цьому поприщі досяг відповідних успіхів. Він позитивне характеризується за місцем проживання. Твердження обвинувачення про відсутність соціальню зв`язків не відповідає дійсності, ОСОБА_6 проживав разом з мамою, неофіційно працював оскільки офіційно працевлаштуватися не зміг. Готувався піти до ЗСУ, але не встиг цього зробити.

Будь-яких даних, про те, що ОСОБА_6 якимось чином впливав на свідків чи потерпілих матеріали справи не містять. Дійсно слідчим виносились процесуальні документи, відповідно де яких до свідків, потерпілих, слідчого, прокурора були застосовані заходи безпеки, але якщо проаналізувати вказані документи, то жодних даних про вплив на цих осіб саме від ОСОБА_6 , вони не містять. Таких даних не було ні на стадії досудового розслідування не має їх і на стадії судового розгляду.

Стосовно ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Цей ризик також відсутній, оскільки на стадії досудового розслідування були об`єднані в одне провадження справи за підозрою ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 КК України та ч. 4ст. 296, ч.І ст. 122 КК України, але потім ці справи були роз`єднані і це прокурор вважає як ризик.

Вважав, що суд, при вирішені питання про продовження строку дії запобіжного заходу не врахував усі обставини, передбачені ст. 184 КПК України і помилково врахував наявність ризиків на які перелічив прокурор і які на мій погляд у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження

Таким чином, застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт буде забезпечувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , який в свою чергу не буде порушувати вимог КГ України щодо явки в судові засідання, спілкування зі свідками та потерпілими та інше.

У судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про час та місце розгляду подання були повідомлені належним чином, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в судове засідання, призначене на 25.04.2023 року не з`явився, подавши клопотання про його перенесення на іншу дату у зв`язку з його відрядженням.

В судове засідання, призначене на 02.05.2023 року також не з`явився, подавши клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з таких підстав.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції констатовано, суд що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, є підстави вважати про можливість незаконно вливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, не можна виключати ризик скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Даних про наявність у обвинуваченого погіршення стану його здоров`я суду не надано, будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні на цій стадії процесу не встановлено.

За таких обставин суд вважав, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих та свідків по справі, оскільки на даний час свідки у справі не допитані, тобто ризики, які були враховані судом при обранні йому такого запобіжного заходу не зменшилися, у зв`язку з чим вважає, що доцільно продовжити відносно обвинуваченого строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власностіг, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів виходить з принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , у зв`язку з чим не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо недопустимості та суперечливості доказів у даному кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку посиланням в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 , маєя міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушенння та строк покарання, який загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, не можуть слугувати стримуючими факторами для запобігання існуючим ризикам та не є підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Матеріали справи не містять медичного висновку щодо неможливості обвинуваченого перебувати в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність підстав для її за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 199, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року, про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, який звинувачуюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді