Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/303/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області, об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000443 від 14.03.2019, №0000048 від 10.07.2020, №0000633 від 22.08.2021, №0000049 від 19.01.2022, №0000055 від 01.02.2022, №0000377 від 28.06.2022, за апеляційною скаргою прокурора Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 березня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянка України, освіта середня, яка не працює, не одружена, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, які тимчасово влаштовані до сім`ї бабусі - ОСОБА_8 , зареєстроване та фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , раніше не судима, має хронічні хвороби, -

визнана винуватою та засуджена:

за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі;

за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі;

за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі;

за ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно із ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 на період іспитового строку, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасовано, звільнено з-під варти у залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, майнової шкоди 1200 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди 1000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», в рахунок відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, майнової шкоди 441 грн 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 3011 грн. 40 коп.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за:

таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин;

незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту;

незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України;

таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та сховище,

таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

Кримінальні правопорушення вчиненні за наступних обставин.

05 березня 2019 року приблизно о 16.00 годині, ОСОБА_7 з полиці, розташованої в кімнаті житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрала, належний ОСОБА_9 , мобільний телефон «Nomi i5012 EVOM2», вартістю 1200,00 грн., завдавши їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, у середині травня 2020 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) ОСОБА_7 , на земельній ділянці, що знаходиться на території домоволодіння за місцем мешкання її матері ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , виявила ростучі рослини коноплі. В період часу з середини травня 2020 року до приблизно 20 липня 2020 року, вирощувала вказані рослини шляхом здійснення заходів по догляду за ними, культивуючи їх, у тому числі шляхом знищення бур`янів, чим вчинила незаконне вирощування конопель.

30 липня 2020 року в період часу з 07.24 до 10.27 години співробітниками Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, в ході проведення обшуку домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , на земельній ділянці на території вказаного домоволодіння, було виявлено та вилучено тридцять дев`ять рослин, які, згідно висновку експерта № 1051 від 12 серпня 2020 року, є рослинами роду конопля, які містять психотропну речовину тетрагідроканабіол, які ОСОБА_7 незаконно вирощувала з метою власного використання.

Також, приблизно 20 липня 2020 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) у ОСОБА_7 , на земельній ділянці, що знаходиться на території домоволодіння за місцем мешкання її матері ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що виявлені нею раніше за вищевказаних обставин рослини є рослинами роду конопля, зірвала частину листя із гілок, чим вчинила незаконне придбання наркотичного засобу, які у подальшому перенесла до приміщення житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де їх висушила, чим вчинила незаконне виготовлення наркотичного засобу. Виготовлений нею наркотичний засіб ОСОБА_7 незаконно зберігала в приміщенні житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, для подальшого вживання без мети збуту.

30 липня 2020 року у період часу з 07.24 до 10.27 години співробітниками Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області в ході проведення обшуку домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , на території подвір`я домоволодіння виявлено та вилучено речовину, яка, згідно висновку експерта №1033 від 10 серпня 2020 року, є особливо-небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 261,652 г, яку ОСОБА_7 незаконно зберігала з метою власного вживання без мети збуту.

Також, приблизно 20 липня 2020 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), ОСОБА_7 будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 КК України, незаконно вирощувала коноплю на земельній ділянці, що знаходиться на території домоволодіння за місцем мешкання її матері ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 . 25 липня 2020 року здійснила заходи по догляду за ними, культивуючи їх, у тому числі шляхом знищення бур`янів, тим самим вчинила незаконне вирощування конопель.

30 липня 2020 року в період часу з 07.24 до 10.27 години співробітниками Зиам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області в ході проведення обшуку домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , на земельній ділянці на території вказаного домоволодіння, було виявлено та вилучено тридцять дев`ять рослин, які, згідно висновку експерт №1051 від 12 серпня 2020 року, є рослинами роду конопля, які містять психотропну речовину тетрагідроканабінол, які ОСОБА_7 незаконно вирощувала з метою власного використання.

Також, 22 серпня 2021 року приблизно о 04.30 годині ОСОБА_7 прийшла до території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , через незачинену на запірний механізм хвіртку, проникла на територію подвір`я домоволодіння, та через віконну раму, проникла до приміщення вказаного житлового будинку, звідки таємно, повторно, викрала, майно що належить ОСОБА_12 , спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 4177,40 грн.

Окрім того, 02 вересня 2021 року приблизно о 23.55 годині ОСОБА_7 , прийшла до території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 де через незачинену на запірний механізм вхідну хвіртку, проникла на територію подвір`я домоволодіння, розташованого за вказаною адресою, де на території двору, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрала, належний ОСОБА_13 , велосипед «Ардіс», спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 1240,00 грн.

Також, 16 січня 2022 року о 18:11 годині ОСОБА_7 знаходилась у приміщенні магазину «Продукти-364» Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», розташованого по вул. Віктора Голого,112 у м. Знам`янка Кіровоградської області, шляхом вільного доступу з полиці торгівельної вітрини магазину «Продукти-364» TOB «АТБ-маркет», таємно, повторно, викрала, належну ТОВ «АТБ-маркет», пляшку віскі «Jack Daniels 40%», вартістю 441,64 грн., спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму,

Окрім того, 18 січня 2022 року приблизно об 11:00 годині ОСОБА_7 знаходилась у приміщенні виробничого структурного підрозділу «Знам`янський центр механізації колійних робіт» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», розташованого за адресою вул. Станційна, 17 у м. Знам`янка Кіровоградської області, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрала, належну ВСП «Знам`янський центр механізації колійних робіт» мікрохвильову піч «DELFA», спричинивши матеріальну шкоду на суму 800,00 грн.

Також, 29 січня 2022 року приблизно о 11:40 годині ОСОБА_7 перебувала у приміщенні магазину «Апетит», розташованого по АДРЕСА_5 , де шляхом вільного доступу, з полиць торгівельних вітрин, таємно, повторно, викрала, належне ОСОБА_14 майно, спричинивши матеріальну шкоду на суму 491,76 грн.

Окрім того, 18 червня 2022 року приблизно о 04:00 годині, ОСОБА_7 знаходилась у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_5 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрала, належне ОСОБА_15 майно.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення майна ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , перебуваючи на території двору вказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрала, належний ОСОБА_15 , велосипед «Voltaire 24- crossride», вартістю 3390,30 грн, який знаходився поруч із парканом, спричинивши їй матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту на строк 5 місяців;

за ч. 1 ст. 310 КК України у виді арешту на строк 6 місяців;

за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без застосування ст. 75 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України в редакції станом на дату вчинення кримінального правопорушення (05.03.2019) передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України застосував положення КК України які не діяли на момент вчинення нею кримінального правопорушення, тим самим порушивши принцип дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Також, вказує що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до матеріалів справи у ОСОБА_7 є неповнолітні діти: ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на тимчасовому влаштуванні у бабусі ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_7 має дитину віком до 14 років, а саме ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, при призначенні виду покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 185 КК України, місцевим судом не враховані вимоги ст. 61 КК України, щодо неможливості призначення покарання у виді обмеження волі жінкам, які мають дітей віком до 14 років.

Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_19 судом першої інстанції не враховано, що вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень не є випадковістю або збігом обставин, а є наслідком образу її життя, оскільки вказана особа офіційно не працює, вчиняла кримінальні правопорушення вже після того, як обвинувальні акти щодо неї були направлені до суду. Зокрема, перший обвинувальний акт стосовно обвинуваченої скеровано до суду 29.03.2019, а останній у 2022 році, та впродовж трьох років ОСОБА_7 продовжувала вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Незважаючи на те, що під час судового розгляду ОСОБА_7 визнала свою вину у повному обсязі, суд не врахував повну відсутність критичного ставлення у обвинуваченої до своєї протиправної поведінки, адже припинення її злочинної діяльності стало можливе лише внаслідок обрання стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, судом без достатніх на те підстав застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання із встановленням іспитового строку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, окрім визнання нею винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Відповідно доч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Проте, вказаних вимог закону судом не дотримано.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Так, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 5 КК України регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України в редакції станом на дату скоєння кримінального правопорушення (05.03.2019) передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Проте, суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України застосував положення КК України, які не діяли на момент вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, тим самим порушив принцип дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Окрім того, згідно із ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Вказана норма закону містить вичерпний перелік кола осіб, до яких не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 має неповнолітніх дітей: ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на тимчасовому влаштуванні у бабусі ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_7 має дитину віком до 14 років, а саме ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, при призначенні виду покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 та ч. 1 ст. 185 КК України, місцевим судом не враховані вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, щодо неможливості призначення покарання у виді обмеження волі жінкам, які мають дітей віком до 14 років.

Враховуючи викладене, апеляційні вимоги прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що покарання призначене ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, є необгрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, місцевий суд, дотримуючись вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, не тяжкими та тяжкими злочинами. Від вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень тяжких наслідків не настало.

Обставини передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини.

Обставин передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.

Врахувавши обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, не працює, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, які тимчасово влаштовані до сім`ї бабусі - ОСОБА_8 , страждає на ВІЛ-інфекцію, хронічну НСК інфекцію, лімфаденопатію та гепатит, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно висновку досудової доповіді - виправлення обвинуваченої можливе без застосування позбавлення або обмеження волі, за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

При цьому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинувачену від відбуття покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Водночас, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевим судом в порушення вказаних вимог закону, не зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченої з 01 серпня 2022 року до 09 березня 2023 року (т.2 арк.к.п.55-56, 90-91, 147-148, 193-194, т.4 арк.к.п.62-66).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягав застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, в решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 420, п. 15 ст. 615 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 березня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 ,призначити покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту на строк 5 місяців;

за ч. 1 ст. 310 КК України у виді арешту на строк 6 місяців;

за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно із ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 на період іспитового строку, обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення, з 01 серпня 2022 року до 09 березня 2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4