Провадження №1-кп/523/6/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3

прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4

прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

за участю представника потерпілого ОСОБА_7

у присутності потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000038 від 7.01.2013р. та клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, -

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за №0000038 від 7.01.2013р. за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України.

22.03.2019 року прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_3 з метою деталізації формулювання обвинувачення без зміни правової кваліфікації на підставі ст.ст.338, 341 КПК України було змінене обвинувачення в рамках кримінального провадження за №0000038 від 7.01.2013р. за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України. Змінене обвинувачення затверджене заступником прокурора Одеської області ОСОБА_10 .

За змістом зміненого обвинувального акту встановлено, що 6.01.2013 року приблизно о 23:40 годині, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі по вул. Марсельській з боку пр. Добровольського у напрямку вул. Дніпропетровська дорога (на теперішній час вул. Семена Палі) у м. Одесі, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, розташованому на перехресті вул. Марсельська - вул. Дніпропетровська дорога, маючи намір здійснити маневр правого повороту у бік Миколаївської дороги, на червоний сигнал світлофору зупинив автомобіль перед пішохідним переходом, який у той же час по вул. Марсельській перетинав пішохід ОСОБА_8 на дозволений для нього сигнал світлофора, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,18% етилового спирту у в крові) зліва направо за ходом руху транспортного засобу. ОСОБА_8 , знаходячись біля передньої частини автомобілю «Toyota Corolla» під керуванням ОСОБА_9 , зупинився та почав вчиняти хуліганські дії, лаятися у бік водія, наніс декілька ударів по кришці капоту автомобілю з метою вказати, що транспортний засіб частково передньою частиною знаходиться на пішохідному переході. В свою чергу водій ОСОБА_9 з метою уникнення подальшого конфлікту, побоюючись, що пішохід, який перебуваючи в стані сп`яніння, може пошкодити його автомобіль, вирішив залишити місце пригоди, порушуючи п.п.2.3 «б»; 8.7.3 «е»; 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме будучи неуважним, не оцінивши дорожню обстановку, що склалася, не переконавшись перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав рух уперед, намагаючись об`їхати ОСОБА_8 з лівого боку, тим самим не надав перевагу у русі пішоходу, який знаходився на траєкторії руху керованого ним транспортного засобу, в результаті чого передньою правовою частиною автомобілю «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на ОСОБА_8 , який впав на проїзну частину таким чином, що верхня половина тулуба потерпілого опинилася на тротуарі, а нижня на проїзній частині під колесами автомобілю, але ОСОБА_9 , не зупинивши транспортний засіб, скоїв переїзд правами колесами через ноги ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо - транспортної пригоди згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за №218 від 9.09.2013 року потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих уламкових переломів малогомілкової і великогомілкової кісток обох гомілок з кутовим зміщенням кісткових відламків верхньої третини і нижньої третини, які є характерними для перекочування через голені постраждалого колеса автомобіля, які відповідно до критеріїв п.2.1.6 «Правил судового медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, 6.01.2013 року приблизно о 23:41 годині, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після наїзду на пішохода ОСОБА_8 за вищевикладених обставин, порушуючи п.2.10 «а», «г», «д,» Правил дорожнього руху з місця скоєння злочину зник, завідомо залишивши ОСОБА_8 в безпорадному стані без допомоги, тим самим своїми діями поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан.

Таким чином, на підставі фактичних даних, викладених в обвинувальному акті, суд вважає, що ОСОБА_9 своїми діями скоїв злочини, передбачені ст.286 ч.2 КК України та його дії вірно кваліфіковані за ознаками, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а також за ст.135 ч.1 КК України за кваліфікуючими ознаками, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

16.02.2023 року під час судового засідання захисником ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_9 , було надане письмове клопотання про звільнення підзахисного від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, мотивуючи тим, що з моменту вчинення цих кримінальних правопорушень пройшло більше десяти років, так як злочин за ст.286 ч.2 КК Країни відноситься до категорії тяжкого злочину, за ст.135 ч.1 КК України до категорії злочину середньої тяжкості відповідно до положень ст.12 КК України в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення; строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, підтвердив, що йому зрозумілі права та підстави закриття кримінального провадження, при цьому у ході судового провадження висловлював позицію щодо не визнання своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ст.286 ч.2 КК України, оспорюючи обставини, які покладені в основу обвинувачення, вказуючи, що не вчиняв наїзду на ОСОБА_8 , який був не в адекватному стані, він його об`їхав, при цьому потерпілий був у вертикальному положенні, також не погоджуючись з висновками судово-медичних експертиз за №218 від 9.09.2013 року та №5031/166 від 11.08.2014 року в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, які є суперечливими, містять розбіжності.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував щодо звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, не погоджуючись зі зміненим обвинувальним актом, вважаючи, що в основу обвинувачення необхідно було покласти висновки Харківської судово-медичної експертизи, які фактично скасовують висновки Одеської судово-медичної експертизи, зазначаючи, що обвинувачений не давав фінансової допомоги на лікування, протягом дев`яти років кримінальне провадження перебувало на розгляді суду, четверо суддів змінилося, висловлюючи позицію, що клопотання сторони захисту необхідно проігнорувати.

Прокурор у судовому засіданні вважав за можливе задовольнити клопотання сторони захисту та не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, мотивуючи тим, що дійсно строк притягнення до кримінальної відповідальності сплив.

Вислухавши думку учасників процесу прокурора ОСОБА_5 , який за наявності підстав не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту; потерпілого ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності; захисника ОСОБА_6 , яка в якості репліки на висловлювання потерпілого зауважила, що справа перебувала на розгляді тривалий час за суб`єктивних та об`єктивних причин, призначалися експертизи, нові судді повинні були проводити розгляд провадження спочатку та ніхто не винний, що був оголошений карантин у зв`язку з пандемією Ковід, що в України був оголошений воєнний стан, наполягаючи на задоволенні клопотання; обвинуваченого, який просив задовольнити клопотання про закриття кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання сторони захисту обґрунтоване та підлягає задоволенню за наступними підставами.

Вирішуючи питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Судом встановлено, що злочин, який інкримінується ОСОБА_9 був вчинений 6.01.2013 року. У той час діяла санкція статті в редакції Закону України № 586-VI від 24.09.2008 року, яка передбачала покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень за №2617-VIII від 22.11.2018 року були внесені зміни лише у першу частину ст.286 КК України, тобто ст.286 ч.2 КК України містить однакове покарання у порівнянні в редакції санкції ч.2 ст. 286 КК України, яка була чинна на час вчинення кримінального правопорушення та відноситься до категорії тяжкого злочину. Враховуючи, що порівняльний аналіз положень ст.ст.49, 286 ч.2, 135 ч.1 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, яке інкримінується ОСОБА_9 та в чинній редакції не погіршує становища обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати правові норми кримінального кодексу, що діяла на момент вчинення злочину.

Так, на підставі ст.284 ч.2 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею ст.286 ч.1 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Положеннями ст.286 ч.4 КПК України регламентовано, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, статтею 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно положень ст.49 ч.1 п.3 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Згідно ст.49 ч.1 п.4 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років відповідно положень ст.12 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; не вчинення протягом цих строків нового злочину; не ухилення особи від слідства або суду.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на невизнання своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ознаками ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень закону, а саме ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Дана позиція визначена в постанові Верховного суду за № 730/67/16-к від 26.03.2020р.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові за №598/1781/17 від 17.06.2020 року звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 більше до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебував, що підтверджується вимогою УІТ ГУНП в Одеській області від 23.01.2023року, долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження, від суду не ухилявся, тобто строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину; враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які мали місце 6.01.2013 року, з урахуванням внесених змін до діючого законодавства, як і в редакції Кримінального Кодексу України, яка діяла на час вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння відповідно до положень ст.49 ч.1 п.4 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять роки - у разі вчинення тяжкого злочину за ст.286 ч.2 КК України, за який передбачене максимальне покарання у виді восьми років позбавлення волі, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, а саме письмової згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, за відсутності заперечень зі сторони прокурора, суд дійшов до висновку, що є достатньо правових підстав для задоволення клопотання, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, кримінальне провадження закриттю за вищезазначеною статтею, так як строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст.286 ч.2 КК України, який у даному випадку на момент розгляду справи становить десять років, сплинув.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме куртка, джинси, туфлі, належних потерпілому, які передані ОСОБА_8 на відповідальне зберігання під розписку.

Також вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення експертиз, загальна сума витрат якої складає 1323,80 гривень.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Виходячи з положень ст.124 КПК України, стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів можливе лише при ухваленні обвинувального вироку, а в даному випадку судове рішення викладене у формі ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, суд вважає за можливе вказані в обвинувальному акті судові витрати у загальній сумі 1323,80 грв. віднести на рахунок держави.

Крім цього, суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 була надана остання уточнена позовна заява, датованої 18.01.2022 року, про стягнення на його користь з ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди у розмірі 26951грв., 27988грв., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень, а також 23214414,46 гривень.

Однак, відповідно положень ст.ст.128, 129 КПК України вищезазначений цивільний позов не підлягає вирішенню по суті, у зв`язку з прийнятим судом рішенням щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, тому суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду, разом з цим роз`яснити положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги прокурора відділу прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11» до ОСОБА_9 про стягнення на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи «Міська клінічна лікарня №11» витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 993 гривень - залишити без розгляду за вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.128-129, 284-286, 288, 369-372, 394-395 КПК України, -

Постановив:

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 ч.1 п.п.3, 4 КК України в редакції, чинній на час вчинення кримінальних правопорушень задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за №0000038 від 7.01.2013р. внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України відносно ОСОБА_9 - закрити.

Речові докази - куртку, джинси, туфлі, належних потерпілому, які передані ОСОБА_8 на відповідальне зберігання під розписку вважати повернутими за належністю.

Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення на його користь з ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди - залишити без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Позовну заяву прокурора відділу прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11» до ОСОБА_9 про стягнення на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи «Міська клінічна лікарня №11» витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 993 гривень - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у загальній сумі 1323,80 гривень, пов`язаних із залученням експертів для проведення авто-технічних та трансопортно - трасологічної експертиз під час досудового розслідування компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1