Номер провадження: 11-кп/813/1579/23
Справа № 523/2577/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001923 від 12 червня 2020 року, відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, не працевлаштованого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України, ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили особисте зобов`язання.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 12.06.2020 року в період часу з 01 год. 00 хв. до 02 год. 30 хв. ОСОБА_9 , проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , побачив відчинену хвіртку зазначеного будинку, у зв`язку із чим, у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_9 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації злочинного умислу, пройшовши на територію приватного будинку, через незачинені двері, проник до квартири АДРЕСА_3 , в якій відпочивав ОСОБА_10 , майно якого він визначив об`єктом свого злочинного посягання. В подальшому, ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні цієї квартири, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на власне незаконне збагачення шляхом викрадення речей з житла, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав належне ОСОБА_10 майно: гаманець із паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, блокнот, 4 ключа від автомобіля, довіреність на право керування автомобілем, банківську карту «ПриватБанку», грошові кошти у розмірі 600 доларів США, що згідно курсу становить 15954 грн., мобільний телефон марки «Honor 8Х» вартістю 5000грн., а всього на загальну суму 20954 грн. Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 20954гривень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, які її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржений вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції зазначив у формулюванні обвинувачення викрадення ОСОБА_9 майна, а саме: паспорту громадянина України, ідентифікаційного коду, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довіреності на право керування автомобілем, банківської карти «ПриватБанку», що потребує додаткової кваліфікації дій обвинуваченого та не відповідає межам обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Крім того, органом досудового розслідування не інкримінувалося ОСОБА_9 викрадення гаманця, при цьому суд не зазначив викрадення ОСОБА_9 барсетки та номерного знаку.

За таких обставин прокурор вважає, що допущені порушення перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Обвинувачений ОСОБА_11 у судове засідання апеляційного суду не з`явився про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, з клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Положеннями ч.4 ст.405 КК України встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а захисник не заперечував проти розгляду апеляційної скарги прокурора за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статей 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказував на те, що суд першої інстанції зазначив у формулюванні обвинувачення викрадення ОСОБА_9 майна, а саме: паспорту громадянина України, ідентифікаційного коду, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довіреності на право керування автомобілем, банківської карти «ПриватБанку», що потребує додаткової кваліфікації дій обвинуваченого та не відповідає межам обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Апеляційний суд констатує те, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 інкримінується викрадення барсетки, в якій знаходилися вищеперераховані речі.

Крім того, органом досудового розслідування не інкримінувалося ОСОБА_9 викрадення гаманця, при цьому суд не зазначив викрадення ОСОБА_9 барсетки та номерного знаку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною 3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги, що, з огляду на вимоги вказаних норм кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не міг збільшити об`єм обвинувачення, яке було зазначено у формулюванні обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, оскільки такі зміни обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним погіршують становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Ці повноваження належать виключно до компетенції слідчого та прокурора як сторони обвинувачення. (Постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі № 204/6235/15-к.)

Таким чином апеляційний суд встановив, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що, в свою чергу, впливає на законність прийнятого в подальшому вироку по суті обвинувачення.

Частиною 1 ст.412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_12 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що у відповідності до статей 409, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційним судом були встановлені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, які не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2020 року у справі №728/2724/16-к зробила висновок про те, що, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, повинен указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

За таких обставин під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення, неухильно керуючись вимогами КПК України, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001923 від 12 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4