Номер провадження: 11-сс/813/801/23
Справа № 505/160/23, 1-кс/505/409/2023
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року про відмову в скасуванні повідомлення про підозру,

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 19.01.2023 року у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000040 від 18.01.2023 року.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовільнити його скаргу про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 19.01.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за№ 0000040 від 18.01.2023 року.

Зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні, виключити з ЄРДР відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 19.01.2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали та ухвалення її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, як зазначає апелянт, на день повідомлення про підозри ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, в органу досудового розслідування були відсутні будь-які об`єктивні дані та докази, щодо правової кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме щодо отримання пішоходами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. Вказане рішення, щодо кваліфікації слідчим прийнято на підставі власних припущень, довідок з діагнозом виданих КНП «Подільської міської лікарні», які не являються висновками судових експертиз та не встановлюють тяжкість та характер тілесних ушкоджень в порядку передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України та допиту експерта ОСОБА_11 , яка на день проведення допиту не мала статусу «Експерта» в передбаченому порядку ст. 69 КПК України у вказаному кримінальному провадженні, та вказаний допит слідчим проведено не маючи на це повноважень, в порушення вимог ч. 3 ст.95 та ст. 356 КПК України.

Крім того, як зазначає апелянт, доказовість вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального припорошення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України також спростовується результатами проведених за ініціативою сторони захисту ряду експертиз.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечував проти її задоволення, в судових дебатах сторони залишились на попередніх позиціях, вивчивши та перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст.404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.ст. 276-278 КПК України, при розгляді скарги на рішення слідчого про повідомлення про підозру, слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини «обґрунтованість підозри складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

У п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011року, заява №42310/04, Суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У справі «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» суд вказав на те, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення».

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Правові підстави для повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбачені ч.1 ст.276 КПК України, згідно з якою повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, повідомлення про підозру це процесуальне рішення слідчого або прокурора, яке ґрунтується на наявності у органу досудового розслідування достатніх доказів щодо вчинення особою кримінального правопорушення, поєднаному із внутрішнім переконанням слідчого та/або прокурора в контексті їх процесуальної незалежності та наявності у них повноважень на прийняття відповідного процесуального рішення.

Якщо розглядати наявність письмового повідомлення про підозру у кримінальному провадженні як одну з основних підстав для звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, то доцільно буде звернутись до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, в якому Європейський Суд з прав людини зазначив, «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 параграфа; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

З системного аналізу вищевказаної позиції ЄСПЛ щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, апеляційний суд вважає, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадження, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ слідчим суддею дотримано в повному обсязі.

Так, наявне в матеріалах провадження повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 23.08.2023 року про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відповідає імперативним вимогам ст.277 КПК України, оскільки в процесуальному документі викладено фактичні обставини кримінального провадження із зазначенням часу, місця вчинення злочину, їх правову кваліфікацію, яка відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, відомим на момент повідомлення про підозру слідчому або прокурору.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що 18 січня 2023 року близько о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21150» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 , у денний час доби та в умовах необмеженої видимості здійснював рух по цементно-бетонному мокрому дорожньому покриттю дороги вул. Соборної, м. Подільськ, Одеської області у напрямку з півдня на північ від провулка Незалежності, м. Подільськ, Одеської області, на якій організований двосторонній, однорядний рух у кожному напрямку, дорожньої розмітки не має, зі швидкістю, яку на даний момент встановити не надалось можливим в порушення вимог п.п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; рух керованого автомобіля постійно не контролював, вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою не стежив, чим створював небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, а саме передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховував на їх відвернення, не врахувавши дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру не переконався у безпеці свого руху, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосував, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які переходили через проїжджу частину на перехресті вулиць Соборна - Шкільна, м. Подільськ, чим порушив вимоги п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку, внутрішньо мозкового крововиливу, відкритого перелому обох кісток гомілок, травматичного шоку та пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, субарахнаідального крововиливу, закритого перелому лівої кінцівки, перелому ребер, забою м`яких тканин нижніх кінцівок.

З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_8 у сукупності допустив порушення вимог п. 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.3, «Правил дорожнього руху України» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001).

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, по спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до встановленого, в повідомлені про підозру здійснено виклад фактичних обставин кримінального провадження і згідно цього надано правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 .

Крім того, як вірно зазначено слідчим суддею, з чим погоджується і колегія суддів, стороною захисту до скарги не долучено доказів на підтвердження того, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 19.01.2023 року не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення слідчим не були дотримані вимоги ст.ст. 278, 279 КПК України, а повідомлення про підозру було здійснено за відсутності достатніх доказів, які давали б можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про що в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази для підозри його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, та про те, що матеріали досудового розслідування кримінального провадження не містять жодних доказів, які б підтвердили обставини, що мають значення для цього кримінального провадження, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя уповноважений на перевірку відомостей про обґрунтованість підозри, а не на оцінку фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікацію дій підозрюваної.

З огляду на викладене, доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим, колегія суддів, вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія судді не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 19.01.2023 року у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000040 від 18.01.2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4