Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

31 травня 2023 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

судді - ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом від 28.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого вказав, що ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_12 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких зазначає, що вказане клопотання прокурора є завідомо незаконним, оскільки при надані власної суб`єктивної оцінки існуючим, на його думку, ризикам прокурор уникає характеристики загального строку тримання ОСОБА_8 під вартою станом на час подання клопотання, який складає 8 років 9 місяців; також прокурор свідомо ігнорує чотири остаточні рішення ЄСПЛ по цій кримінальній справі, якими встановлено порушення розумних строків тримання під вартою обвинувачених; натомість прокурор посилається на рішення ЄСПЛ в інших справах, не пов`язаних з даною кримінальною справою, та ще й надаючи їм таке тлумачення, яке прямо суперечить їх змісту та висновкам; замість обґрунтування клопотання конкретними фактичними даними, підтвердженими доказами, прокурор використовує абстракції та припущення. Посилання прокурора на суворість можливого покарання на 9-му році судового процесу є відвертим порушенням презумпції невинуватості. Посилання на необхідність допиту Пасічного в якості свідка «після дослідження всіх доказів у справі» є безпідставним. Твердження про зловживання процесуальними правами стороною захисту з боку прокурора також не мають будь-якої конкретики та доказового обґрунтування. Подання клопотань про недопустимість доказів або заперечення проти доказів обвинувачення в інших, виключно процесуальних формах, є конституційним, законним правом обвинувачених і не може бути кваліфіковане як зловживання правом.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що клопотання прокурора є неправдивим.

Захисник ОСОБА_11 підтримав заперечення захисника ОСОБА_12 , вважає клопотання прокурора необґрунтованим, таким, що суперечить законам і Конституції України. Зазначив, що прокурор не може ініціювати питання про продовження строку тримання під вартою за відсутності підстав, передбачених чинних законодавством.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_13 підтримали заперечення захисника ОСОБА_15 . Вважають клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню, а ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику впливу обвинуваченого на судове провадження.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких просить відмовити прокурору в задоволенні його необґрунтованого клопотання з огляду на наступне. Подальше тримання ОСОБА_9 під вартою фактично обґрунтовується прокурором як необхідність досягнення дієвості правосуддя та виконання його завдань. А завданнями є найшвидше закінчення розгляду справи майже з відомим прокурору наперед результатом. В той же час прокурор зазначає, що причинами неможливості завершення судового розгляду «до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою» є об`єктивні обставини, такі як складність кримінального провадження, продовження військової агресії проти України. Таким чином, прокурор свідомо підштовхує суд до порушення вимог ст. 177 та 178 КПК України, в яких не передбачається врахування судом зазначених прокурором чинників для продовження позбавлення людини волі. Суд не може обґрунтовувати свої рішення посиланням на обставини, які в законі не передбачені як підстави для продовження відповідного запобіжного заходу з метою досягнення дієвості правосуддя. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 на наступні 60 днів, яке є суто автоматичним за своєю суттю, містить посилання виключно на припущення, тобто на обставини, доказів існування яких не наведено у розумінні об`єктивності процесуальних ризиків, які не можуть братися судом до уваги хоча б через те, що вони просто не можуть ним об`єктивно перевірені. Твердження прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, є виключно абстрактними. Прокурором не зазначено, які саме соціальні зв`язки внаслідок своєї служби за контрактом 30 років тому назад та які такі «оперативні навички» ОСОБА_9 нібито підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду. Не конкретизовано обставини, які б свідчили про залежність ОСОБА_9 від ОСОБА_16 та використовувались ним для перешкоджання кримінальному провадженню. Ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих також існує лише у формі припущення, оскільки заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки, визначених законом, застосовувати до себе не просили. В судових засіданнях Пирятинського районного суду потерпілі участі не приймають та в своєї більшості в даний час перебувають за межами України. Ризики впливу обвинуваченого на свідків також відсутні. Всі свідки, допитані в судовому засіданні, зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_17 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_9 . Попередні заяви ОСОБА_17 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не підтримали, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Натомість саме ОСОБА_17 два роки тому назад намагався тиснути на ОСОБА_9 через дочку останнього. Серед іншого, прокурор зазначає, що навіть домашній арешт не може гарантувати виконання ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків через те, що він начебто безперешкодно може користуватися засобами мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, а це «не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України». В той же час прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені у органів Національної поліції. Більш того, домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні неправдивого клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Після винесення професійними суддями окремих думок у цій справі щодо заявлених прокурором клопотань нічого не змінилося. Обставини, на які посилається прокурор, нічим не доведені, існування ризиків перешкодити правосуддю не встановлено.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, на їх думку, є завідомо незаконним та невмотивованим.

Захисник ОСОБА_12 доповнив, що національні суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. При цьому визначальним є релевантність застосування. Суд зобов`язаний враховувати рішення ЄСПЛ що стосуються ОСОБА_18, які вже встановили порушення прав особи ОСОБА_18 . Ці порушення носять системний характер. А ті рішення ЄСПЛ, на які посилається прокурор, не мають ніякого відношення до обставин, пов`язаних із застосуванням обвинуваченим запобіжного заходу. Посилаючись на необхідність повторного допиту ОСОБА_19 , не зрозуміло, що прокурор має на увазі. Його доводи про необхідність допиту потерпілих також не відповідають дійсності, оскільки є їх заяви про небажання давати показання суду.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим. Зміна обвинуваченому запобіжного заходу не зможе запобігти тим ризикам, які навів прокурор.

Прокурор також подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_20 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що стверджуючи про переконливість висунутого обвинувачення, прокурор протиправно обґрунтовує необхідність подальшого перебування ОСОБА_21 у неволі так званими «доказами, поданими стороною обвинувачення», оцінка яким на даному етапі не надається, а жодний «доказ» не має для суду наперед встановленої сили. Клопотання прокурора на наступні 60 днів, яке є суто автоматичним за своєю суттю, містить посилання виключно на припущення, які не можуть братися судом до уваги хоча б через те, що вони просто не можуть ним об`єктивно перевірені. Яскравим прикладом особистої упередженості прокурора ОСОБА_7 до ОСОБА_21 є твердження про «негативні риси характеру як нестриманість та агресивність». ОСОБА_22 нібито «постійно демонструє своє зневажливе ставлення до вимог закону, що вказує на підвищений ризик вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя». Інші доводи прокурора щодо судимостей ОСОБА_21 , як прояв агресії, що впливає на його поведінку, явно не узгоджуються із законом і також є проявом особистої упередженості, що має виключати сприйняття цих доводів судом. Ризик незаконного впливу ОСОБА_21 на потерпілих також існує лише у формі припущення, адже заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки визначених законом застосовувати до себе не просили. В судових засіданнях Пирятинського районного суду потерпілі участі не приймають та в своєї більшості в даний час перебувають за межами України. За вказаних обставин зазначеного прокурором ризику не існує. Ризики впливу на свідків також відсутні. Всі свідки, допитані в судовому засіданні зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_17 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_23 . Попередні заяви ОСОБА_17 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не підтримали, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Серед іншого, прокурор зазначає, що навіть домашній арешт не може гарантувати виконання ОСОБА_20 своїх процесуальних обов`язків через те, що він начебто безперешкодно може користуватися засобами мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб, а це не виключає можливості готування до вчинення дій, передбачених п. l, 3,4 ч.1 cт.177 КПК України. Твердження прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю через суттєву обмеженість виконання органами Національної поліції своїх повноважень внаслідок військової агресії проти України не відповідає фактичним обставинам та є голослівним. Більш того, домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки нічого нового прокурором в клопотанні не наведено.

Захисник ОСОБА_11 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, підтримав заперечення ОСОБА_13 та доповнив, що обвинувачення щодо ОСОБА_10 є штучним та сфальсифікованим.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення необґрунтованого клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник ОСОБА_12 зауважив, що прокурором взагалі не враховуються рішення та висновки ЄСПЛ щодо цієї справи, при цьому клопотання містить посилання на нерелевантну судову практику Європейського суду.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим.

Захисник ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти з метою недопущення катування в спосіб свавільного утримання особи під вартою за межами будь-яких розумних строків. У клопотанні зазначає про виступ народного депутата ОСОБА_24 з трибуни Верховної Ради України з доповіддю щодо розгляду даної справи Пирятинським районним судом Полтавської області. Також захисник вказує на незаконність створення та подальшої роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування обставин, що призвели до смерті судді Лободенка та міського голови міста Кременчука ОСОБА_36. Уважає, що висновки цієї ТСК, складені за результатами її роботи, свідчать про втручання у правосуддя. Захисник уважає, що тримання під вартою ухвалюється незаконним складом суду, оскільки розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання та клопотання про негайне звільнення з-під варти ОСОБА_8 вирішувалось судом присяжних, тобто судом, не встановленим законом, так як ці питання згідно чинного законодавства повинен вирішувати головуючий. По-друге, суд присяжних утворений з порушенням законодавства України, так як голова суду, будучи головуючим суддею у справі, в протиправний спосіб усунула від участі двох присяжних своїм наказом, а до складу присяжних потрапили присяжні, до відбору яких причетний ОСОБА_25 , про що був заявлений відвід суду присяжних. Крім цього судом не застосовується закон, який підлягає застосуванню, та здійснюється неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а саме не застосовується абз.5 чю5 ст.72 КК України (в редакції «Закону Савченко»). Захисник посилається в своєму клопотанні на те, що судом також не застосовуються рішення ЄСПЛ, як джерело права, зокрема, у справі «Левченко та інші проти України» (заява №46993/13) від 11.04.2019, яка була об`єднана зі справою «Пасічний проти України» (заява обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 19874/18), у справі «Бевз та інші проти України» від 25.06.2020, яка об`єднана зі справою «ОСОБА_35 проти України» (заява обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 1838/18), у справі «Горбачов та інші проти України» від 10.02.2022, яка об`єднана з повторною справою «ОСОБА_35 проти України» (повторна заява обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 1442/21), у справі «Крижановський та інші проти України» (заява обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 16218/17), якими встановлено незаконність тримання під вартою, де ЄСПЛ констатовано використання національними судами припущень, за відсутності будь-яких доказів, щодо ризиків втечі або перешкоджання правосуддю; слабкість мотивів, які використовують суди, а також надмірна тривалість судового розгляду тримання під вартою. При цьому, в додатках до рішень, які ухвалені 10.02.2022 та 06.10.2022, коли справа розглядається Пирятинським районним судом, ЄСПЛ вказує, що до цього часу заявники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продовжують триматися під вартою, надаючи оцінку судовим рішенням і Пирятинського районного суду. До цього часу вказані рішення ЄСПЛ протиправно не виконані і протиправно не застосовані, як джерело права, відносно ОСОБА_8 . Судом не взято до уваги не притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності з огляду на те, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, так як складена та вручена підозра неуповноваженими особами. Також докази, надані суду стороною захисту, свідчать про відсутність ризиків, яким свідомо не надається правова оцінка судом. Крім цього, на думку захисника, суттєвим порушенням є і те, що судовий розгляд здійснюється за відсутності потерпілого ОСОБА_26 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Також захисник наголошує на тому, що судом має бути враховано, що ОСОБА_8 має місце роботи, сім`янин, має дружину, дітей, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, має численні хвороби, у тому числі серця. В довідці про інвалідність зазначено, що ОСОБА_8 повинно бути забезпечено стаціонарне лікування 1-2 р. на рік. Натомість, лікування за час перебування під вартою не проходив.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти.

Прокурор уважає, що клопотання захисника ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, оскільки його доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Зазначив, що клопотання на 90% містить висловлення недовіри суду та є проявом тиску на суд.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти, яке, на його думку, необґрунтоване. Практично всі аргументи клопотання були предметом попередніх судових розглядів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення особи з-під варти. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. Частина 2 статті 377 КК України передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років. Покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, встановлено у виді позбавленні волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. При цьому довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд під час проголошення вироку не вважатиме за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк. Таким чином застосування судом довічного ув`язнення (як виключної міри покарання) можливе лише у випадку доведення вини особи, не є автоматичним та обумовлюється наявністю певних обставин. Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. №838-VIII (так званий «Закон Савченко») застосовується до осіб, відносно яких вирок у справі не винесений, зокрема, і до ОСОБА_9 . З врахуванням недоведеності прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, враховуючи стан здоров`я підзахисного, міцність його соціальних зв`язків, обставин, що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, а також через необхідність застосування кримінального процесуального закону з урахуванням практики Європейського суд з прав людини, зокрема, висловлену у його рішенні від 06 жовтня 2022 у справі №16218/17«Крижановський та інші проти України» (яким встановлено порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції відносно ОСОБА_9 ), з метою недопущення катування людини в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків захисник просить скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 за відсутністю обставин, які б свідчили про негайне звільнення обвинуваченого з-під варти, доводи захисту вже неодноразово були розглянуті судом.

Представник потерпілих ОСОБА_14 не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення ОСОБА_9 з-під варти.

Також захисник ОСОБА_13 подав до суду клопотання про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_10 знаходиться під вартою вже більше 8 років та 8 місяців. Автоматичне продовження для ОСОБА_27 , як невинуватої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом майже 9 років є порушенням вимог Конвенції з прав людини та основоположних свобод, Конституції України та положень кримінального процесуального закону щодо завдань кримінального провадження та його загальних засад. 25 червня 2020 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України» (в тому числі по заяві ОСОБА_10 № 1838/18), в якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо певних осіб, зокрема і ОСОБА_10 , а саме: порушення п. 3 ст. 5 Конвенції щодо невмотивованості рішення про продовження тримання останнього під вартою під час досудового розслідування, п. 1 ст. 6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження. 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), в межах якої встановив триваюче порушення права ОСОБА_10 (заява №1442/21) на особисту свободу та недоторканість. Попереднє рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_10 встановило факти порушення прав ОСОБА_10 , гарантованих ст. 5 Конвенції за період до 25.06.2020. Друге рішення ЄСПЛ за новою заявою ОСОБА_10 встановило порушення прав ОСОБА_10 , гарантованих ст. 5 Конвенції за період з 25.06.2020 по час постановлення рішення ЄСПЛ (10.02.2022). Отже, Європейським судом з прав людини надано змістовну правову оцінку всім доводам попередніх судів, які вирішували питання продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вказаний період часу, в тому числі всім попереднім доводам та висновкам Пирятинського районного суду Полтавської та Полтавського апеляційного суду. У відповідності до абзацу 6 ч.5 ст.72 КК України Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. №838-VIII (так званий «Закон Савченко»). Отже, вказаний закон застосовується до осіб, відносно яких вирок у справі не винесений, зокрема і до ОСОБА_10 . З врахуванням недоведеності прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, враховуючи необхідність застосування кримінального процесуального закону з урахуванням практики Європейського суд з прав людини, зокрема, висловлену у його рішеннях від 25 червня 2020 року у справі «Бевз та інші проти України» (в тому числі по заяві ОСОБА_10 № 1838/18) з порушення п. 3 ст. 5 Конвенції щодо невмотивованості рішення про продовження тримання останнього під вартою під час досудового розслідування, п. 1 ст. 6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження та у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), в межах якої 10 лютого 2022 року ЄСПЛ встановив триваюче порушення прав ОСОБА_10 (заява №1442/21) на особисту свободу та недоторканість (та відповідно, порушень пунктів 3 та 4 статті 5 Конвенції відносно ОСОБА_10 ). З огляду на зазначене захисник просить з метою недопущення катування людини в спосіб свавільного утримання під вартою за межами будь-яких розумних строків скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 з огляду на відсутність у ньому будь-яких нових доводів для негайного звільнення ОСОБА_18 з-під варти. Зазначив, що викладені в клопотанні доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти, яке, на його думку, необґрунтоване.

Розглянувши вище вказані клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд присяжних зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим зазначає, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, наразі продовжують існувати.

Оцінюючи наявність вказаних ризиків суд присяжних уважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких вони обвинувачуються, та пов`язаними із цим негативними для обвинувачених наслідками.

Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

А тому суд уважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинувачених та серйозність висунутого їм обвинувачення, характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

До того ж є важливим та обставина, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, в обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже правоохоронні органи задіяні у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації та у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Крім того, враховуючи стадію судового провадження, коли докази в повному обсязі не досліджені, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинувачених впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

При цьому не дивлячись на те, що свідки зі сторони обвинувачення вже допитані, однак не виключається додатковий допит вже допитаного свідка ОСОБА_17 .

Судом присяжних враховується думка потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 про те, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.

Також прокурором доведено наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що вони можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені фінансові та статусні можливості ОСОБА_8 в сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Докази, долучені захисником ОСОБА_11 до клопотання про негайне звільнення ОСОБА_8 з під-варти, не спростовують наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК.

Бажання та намагання ОСОБА_10 відмовитись від громадянства України, про що він особисто у серпні 2022 року написав заяву, зухвалі форма та зміст такої відмови, свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для скасування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано.

При цьому, питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст.177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагаються істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинувачених, оскільки інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення вчинені із застосуванням вогнепальної зброї. В даному кримінальному провадженні суспільний інтерес полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки злочини, що інкримінуються обвинуваченим, відносяться до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

На думку суду присяжних, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених, а застосований запобіжний захід - тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також характером суспільного інтересу.

Також судом присяжних враховано дані, що характеризують особи обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родин та утриманців, місця роботи, репутацію та майновий стан, відсутність судимостей у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Наявність цих обставин не є обставинами, які безумовно виключають чи мінімізують до маловірогідності ймовірність настання ризиків стосовно обвинувачених.

Судом також враховується наявність судимості у ОСОБА_10 , яка не знята та не погашена у встановленому законом порядку. При цьому доводи захисника ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_10 є таким, що немає судимості згідно ч.3 ст.88 КПК України, не заслуговує на увагу через невірне розуміння та трактування положень даної норми закону.

Безперечно, судом взято до уваги наявність у обвинувачених постійного місця проживання і сім`ї, що свідчить про стійкість соціальних зв`язків, однак, за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків для даного кримінального провадження, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.

Твердження захисту, що ризиків, на які посилається прокурор, не існує, оскільки останні тривалий час перебувають під вартою і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази їх винуватості, що є підставою для скасування їм запобіжного заходу, суд не вважає підставою для скасування запобіжного заходу обвинуваченим, так як питання доведеності вини та оцінку доказів по справі у розумінні ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.

Також вкотре суд присяжних вказує на відсутність підстав для застосування положеньст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII («Закон Савченко»), на застосуванні яких наполягає сторона захисту, відсутні, оскільки такі положення закону можуть бути застосовані лише до особи, стосовно якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.

Доводи, викладені захисником ОСОБА_11 у клопотанні про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти, а саме: щодо депутатів ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , щодо створення ТСК ВРУ та її висновків у звіті, а також доводи, викладені у п.1, 4, 5, 7 його клопотання, не заслуговують на увагу та оцінку, оскільки не стосуються кримінально-процесуального аспекту питань, які з`ясовуються судом під час розгляду клопотань про продовження тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти.

Щодо інших доводів сторони захисту суд зазначає, що суд не повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, про що неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2011 року).

На підставі викладеного суд присяжних уважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти та вважає доцільним продовжити застосування до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 29 липня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 29 липня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 29 липня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 06.06.2023.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5