Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6917/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:

17 жовтня 2022 реку до Корольовського районного суду м.Житомира від прокурора надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001364 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушення., передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.

17 жовтня 2022 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судовою засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив в думку, що справа підсудна Корольовському районному суду м. Житомира. Просив призначити вказане кримінальне провадження до судового розгляду та об`єднати його з іншим кримінальним провадженням № 0001364 і о обвинуваченню ОСОБА_9 за ст.ст. 121 ч. 2, 187 ч. 4, 357 ч. 3 КК У країни, яке вже перебуває у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира, скільки вказаним особам інкримінуються вчинені спільно кримінальні правопорушення.

Крім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16.12.2022 року ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 лютого 2023 року (включно).

Сторона обвинувачення зазначила, що ризики, які враховувалися судом при обранні та продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та є необхідність запобігання наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює, неодружений, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, він усвідомлює. Що він може бути засудженим до реальної міри покарання та може переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

Захисник ОСОБА_8 щодо призначення справи до судового розгляду заперечувала, та заявила клопотання про повернення даного обвинувального акту прокурору., оскільки під час; складання даного обвинувального акта були порушені вимоги процесуального та матеріального права.

Крім того, захисником обвинуваченого було подано скаргу на дії, в тому числі бездіяльність під час досудового розслідування як слідчим, так і прокурором, яке викладено в окремому процесуальному документі.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 13 лютого 2023 року клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишено без задоволення.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено попередню - у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовживши термін гримання на 60 діб, до 13 квітня 2023 року (включно).

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк до 13 квітня 2023р. включно скасувати. Постановити нове рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Виключити з резолютивної частини ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 16.12.2022р. текст: Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт залишити без задоволення; оскільки захисник не подавала клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України. Посилається на те, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального та матеріального закону та є такою, що підлягає скасуванню. Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою датоване 13.12.2022р., не було вручено стороні захисту відповідно до процедури встановленої КПК України. Також судом не було надано стороні захисту достатнього часу для підготовки письмових заперечень на клопотання прокурора. Таким чином судом грубо порушено вимоги КПК України, а саме вимоги ч.2 ст.184 КПК України. Суд першої інстанції не вжив заходів із дотримання принципу рівності сторін та забезпечення змагальності сторін, тобто сторона захисту фактично була позбавлена права на змагальність і рівність доступу до правосуддя. Вказує, що ОСОБА_7 має родинні зв`язки та постійне місце проживання, його розшук було оголошено безпідставно, розшукові заходи не здійснювалися, а останній 27.09.2022р. після участі в суді в розгляді подання начальника поліції про застосування до нього адміністративного нагляду прибув до Житомирського РУП, де його було затримано на підставі ухвали слідчого судді. Фактично мало місце незаконне затримання, адже підставою для затримання стала ухвала слідчого судді на підставі формальних розшукових заходів відносно ОСОБА_7 , зважаючи на подання начальника Житомирського РУП поліції було відомо де перебуває останній, але чому не було здійснено виконання ухвали слідчого судді є незрозумілим. Стверджує, що висунуте обвинувачення ОСОБА_7 не відповідає критеріям обгрунтованої підозри, адже ґрунтується на попередній підозрі, у формі формальної версії висунутої обвинуваченням всупереч зібраних доказів, так відсутній склад кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України, і не встановлено хто саме завдав потерпілому ударів по життєво важливих органах. Нових ризиків не було встановлено судом, так як відсутні докази, а лише припущення прокурора і з формальним переліченням їх в законі.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, що є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, характер злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а саме у вчиненні злочину, що із застосуванням насильства та заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Крім того обвинувачений ніде не працює, не має постійного джерела доходу, тому може продовжувати злочинну діяльність для забезпечення свого існування.

Крім того в суду, з огляду на тяжкість можливого покарання за злочини, в яких відповідно до реєстру доказів (який доданий до обвинувального акту) обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, буде переховуватися від суду. Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого (альтернативного) запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час підготовчого судового засідання дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час судового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що сторона обвинувачення не підтвердила належними доказами тверджень щодо ризиків, які на думку захисту є абстрактними припущеннями є безпідставними та з огляду на стадію розгляду кримінального провадження передчасними.

Те, що ОСОБА_7 має родинні зв`язки та постійне місце проживання, заслуговують на увагу колегії суддів, проте були враховані судом, та враховуючи всі обставини провадження не можуть бутим безумовними підставами для зміни запобіжного заходу на більш м`який та не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що при подачі клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою поданні не було дотримано вимог ст.184 КПК України, тобто його не було вручено обвинуваченому та його захиснику, слід зазначити, що таке недотримання вимог саме ст. 184 КПК України враховуючи положення ст.ст. 315, 331 КПК України не є підставою для нерозгляду клопотання, оскільки відповідно до ст.331 КПК України суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. Крім того ні захисник, ні обвинувачений не були позбавлені можливості заявити клопотання про надання часу для ознайомлення у разі такої потреби з письмовим клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Твердження захисника по те, що висунуте обвинувачення ОСОБА_7 не відповідає критеріям обгрунтованої підозри, адже ґрунтується на попередній підозрі, у формі формальної версії, висунутої обвинуваченням всупереч зібраних доказів, наразі є передчасними та мають бути перевірені під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Твердження проте, що в розшук ОСОБА_7 було оголошено безпідставно, розшукові заходи не здійснювалися, а останній 27.09.2022р. після участі в суді в розгляді подання начальника поліції про застосування до нього адміністративного нагляду, прибув до Житомирського РУП, де його було затримано на підставі ухвали слідчого судді, тому фактично мало місце незаконне затримання, адже підставою для затримання стала ухвала слідчого судді на підставі формальних розшукових заходів відносно ОСОБА_7 є неспроможними та виходять за межі апеляційного розгляду на даному етапі розгляду провадження в суді першої інстанції, оскільки під час розгляду провадження в суді першої інстанції в апеляційному порядку оскаржується лише продовження строку тримання під вартою.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на конкретні рішення Європейського Суду з прав людини щодо презумпції невинуватості спростовується посиланням на практику цього ж Суду, наведеної в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та не впливають, враховуючи на обставини провадження, на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та доцільність в даному випадку на продовження строку тримання під вартою на 60 днів під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, з мотивів наведених в ній та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, відсутні.

Крім того слід зазначити про те, що захисник в своїй апеляційній скарзі просить виключити з резолютивної частини ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 16.12.2022р. текст: Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт залишити без задоволення; оскільки захисник не подавала клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України, хоча оскаржує ухвалу суду від 13 лютого 2023 року. Крім того вказівка суду про незадоволення клопотання захисника, яке вона формально не подавала, не може бути істотним порушенням, та не потребує відповідної зміни ухвали суду, оскільки сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила визначити інший запобіжний захід, що було відхилено судом.

Керуючись ст. ст. 199, 331, 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: