Справа № 191/3264/22
Провадження № 1-кп/191/20/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000412 від 01.08.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно працевлаштованого, працюючого на посаді головного сержанта військової частини НОМЕР_1 , ВОС-929981А, військове звання «майстер сержант», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.414 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «майстер сержант», у порушення вимог ст.ст. 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п. 12-22, 62-67 «Настанови зі стрілецької справи 9-мм пістолет Макарова (ПМ)», затвердженої Головним управлінням бойової підготовки Сухопутних військ Збройних Сил України у 2004 році, п.111, абз.1 п.195 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних сил України та додатку №6 до п.2.5 Курсу стрільб зі стрілецької зброї і бойових машин (КС СЗ і БМ 05), введеного в дію наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №44 від 01.04.2009 року, будучі обізнаним з технічними можливостями ПМ 9 мм та отримавши необхідну спеціальну підготовку поводження із вказаним видом зброї, 01.08.2022 року близько 09 години 40 хвилин, під час несення служби тимчасового розташування зведеного загону НОМЕР_2 окремого інженерного батальйону НОМЕР_3 окремої інженерної бригади військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану) у приміщенні кімнати видачі зброї, отримав ввірений собі для несення обов`язків з військової служби ПМ 9мм заводський серійний номер НОМЕР_4 , калібру 9мм, промислового виробництва 1984 року.

У подальшому той же час, 01.08.2022 року близько 09 години 40 хвилин під час несення служби тимчасового розташування зведеного загону НОМЕР_2 окремого інженерного батальйону НОМЕР_3 окремої інженерної бригади військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану) майстер сержант ОСОБА_5 у порушення ст.ст. 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 12-22, 62-67 «Настанови зі стрілецької справи 9-мм пістолет Макарова (ПМ)», затвердженої Головним управлінням бойової підготовки Сухопутних військ Збройних Сил України у 2004 році, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, через власну необережність, під час чищення тримаючи правою рукою за рукоятку ввірений йому для служби пістолет Макарова 9мм (ПМ), серійний номер НОМЕР_4 , промислового виробництва 1984 року, спорядженого магазином з набоями 9 мм, не перевіривши наявність патрона у патроннику, пальцем правої руки натиснув на спусковий гачок, що призвело до одного неконтрольованого пострілу, в результаті чого куля влучила в праве стегно молодшому сержанту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у цей час знаходився поряд, та спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді: вогнепального кульового наскрізного поранення м`яких тканин нижньої третини правого стегна.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 3097е від 04.11.2022, виявлене тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_4 за своїм характером має ознаки середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), та не є небезпечним для життя. На підставі п.2.2.2 та п.2.2.3 «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив порушення правил поводження зі зброєю, яке заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 414 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.414 КК України визнав повністю та суду пояснив, обставини справи як зазначено в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні обставини викладені в обвинувальному акті підтвердив, будь-яких претензій майнового чи іншого характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, просив його суворо не карати та застосувати до нього більш м`яке покарання. Не заперечував проти запропоної прокурором міри покарання обвинуваченому.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_5 , в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту якого він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, яке заподіяло потерпілому тілесні ушкодження.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, особу винуватого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом, характеризується позитивно за місцем служби, вчинив необережний нетяжкий злочин, думку потерпілого.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність у потерпілого будь-яких претензій майнового чи іншого характеру до обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, ураховуючи також думку прокурора та потерпілого щодо виду і міри покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, продовжує боронити державу від загарбницьких дій Російської Федерації.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 414 КК України за цей злочин, а саме штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

При цьому обираючи такий вид покарання, суд враховує, що обвинувачений має змогу його сплатити.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи зброї №СЕ-19104-22/22895-БЛ від 15.08.2022 року в розмірі 3020,48 грн.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 375, 376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.414 КК України та з врахуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 процесуальні витрати на проведення експертизи зброї №СЕ-19104-22/22895-БЛ від 15.08.2022 року, код бюджетної класифікації: 24060300, у розмірі 3020,48 грн. (три тисячі двадцять гривень сорок вісім копійок) на користь держави в особі: Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (адреса: 49033, м. Дніпро, тупик Будівельний, 1).

Речові докази по кримінальному провадженні, а саме: пістолет Макарова (ПМ 9мм, с/ НОМЕР_5 та магазин до ПМ 9мм з набоями у кількості 7 одиниць, які поміщено до спец.пакету ДБР №В2021972 - повернути до військової частини НОМЕР_1 ; кулю від патрону, яку поміщено до паперового конверту білого кольору, скріпленого печаткою ДБР з підписами понятих та слідчого знищити; копію медичної карти стаціонарного хворого №2398 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 12 аркушах залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1