ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001493 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцька, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з вищою освітою, підприємець, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.119 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 7 040 (сім тисяч сорок) гривень 00 копійок та моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятисот тисяч) гривень.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

ОСОБА_10 визнаний винний та засуджений за те, що він 14.06.2021, близько 04 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вітальній кімнаті квартири АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_13 - іншою особою, з якою ОСОБА_10 спільно проживав однією сім`єю, але не перебував у шлюбі (у розумінні п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), діючи з прямим умислом, умисно наніс один удар долонею правої руки в ділянку лівої частини підборіддя, один удар долонею правою руки в ділянку лівого ока потерпілої ОСОБА_13 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді параорбітального синця лівого ока, синця підборіддя зліва.

Згідно висновку експерта за № 278 від 26.07.2021 тілесні ушкодження у вигляді параорбітального синця лівого ока, синця підборіддя зліва за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як таких, що мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш, як шість днів - наказ № 6 п.2.3.2.

Після цього, ОСОБА_10 , діючи з злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення смерті потерпілій, хоча повинен був і міг їх передбачити, якби був більш обачливий, умисно штовхнув кулаками обох рук ОСОБА_13 у передню ділянку грудної клітки, внаслідок якого потерпіла втратила рівновагу та, з наданим прискоренням, впала і вдарилася правою потиличною ділянкою голови об тупу тверду необмежено контактуючу поверхню у вигляді ламінарного покриття підлоги.

Своїми вищевказаними необережними протиправними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілій ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді синця в правій потиличній ділянці, дифузно-обмеженого крововиливу на апоневрозі в правій потиличній ділянці, крововиливів під мозкові оболонки - субдурального крововиливу в правій лобно-скронево-тім?яній ділянці, вогнища забою головного мозку (внутрішньо-мозкового крововиливу) в правій лобній ділянці, масивного субарахноїдального крововиливу в правій лобно-скроневій ділянці, субарахноїдального крововиливу в правій потиличній ділянці 5,0х4,0 см та на обох півкулях мозочка.

Згідно висновку експерта за № 278 від 26.07.2021 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку із крововиливами під оболонки належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої, а тілесні ушкодження у вигляді двох зливних синців передньої поверхні грудної клітки в проекції грудини, крововиливів в м`які тканини грудної клітки за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як таких, що мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш, як шість днів - наказ № 6 п.2.3.2.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним, оскільки судом допущено неповноту судового розгляду, а зроблені висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що судом безпідставно відхилено його клопотання про допиту свідка ОСОБА_14 , покази якого мали б значення для об`єктивного розгляду справи. Також безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про допит експерта ОСОБА_15 , яка б могла пояснити, чи могли супутні хвороби у сукупності із травмою призвести до смерті потерпілої. Крім того, він погоджувався і погоджується із усіма фактичними обставинами справи, лише заперечував факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав слабоалкогольні напої в незначній кількості за 8 годин до конфлікту з потерпілою, а в матеріалах справи відсутні докази факту перебування в стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання незаконним. Посилається на те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з малолітнім сином, матір якого проживає окремо. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому незаконним. Посилається на те, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії нетяжких, вчинений в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого настала смерть людини. Крім того, ОСОБА_10 вину у вчиненому фактично не визнав, щиро не розкаявся, завдану шкоду не відшкодував, а обставини вчинення злочину є свідченням жорстокості обвинуваченого, підвищеної суспільної небезпеки для оточуючих. Також зазначає, що суд безпідставно відніс до обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки злочин, за який засудженого обвинуваченого, є необережним. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставин - вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого не підтримали, а підтримали апеляцію захисника та просили застосувати щодо ОСОБА_10 положення ст.75 КК України, при цьому заперечили апеляційну скаргу прокурора, потерпілого та його представника, які також підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , апеляцій прокурора заперечили та просили застосувати щодо обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, міркування прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримувала, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника заперечувала і просила скасувати вирок суду, ухваливши новий, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_10 свою апеляційну скаргу не підтримав, вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині - відсутні.

Є слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного врахування судом обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, є обґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відніс вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст.67 КК, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Відповідно до п.6-1 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Встановлення обтяжуючих обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини.

За наведених обставин загибель особи не охоплювались і не могли охоплюватись умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п.6 ч.1 ст.67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Посилання на таку обставину підлягає виключенню із вироку місцевого суду.

Доводи сторони захисту в частині пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 апеляційний суд вважає слушними, при цьому вимоги захисника про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому, шляхом застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_10 місцевим судом дотримані не в повній мірі.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

За змістом ч.1 ст.69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються в тому числі щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001493 від 15.06.2021 складеного відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, органом досудового розслідування обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Разом з тим, відповідно до оскаржуваного вироку місцевого суду, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено, при цьому будь якого обґрунтування в цій частині суд не зазначив.

Між тим, під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом встановлено декілька відомих обставин, які не можна знехтувати при призначенні обвинуваченому покарання та які належить визнати такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, притягнення до кримінальної відповідальності вперше.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав повністю, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчинення злочину, просив не позбавляти його волі, в подальшому зобов`язується дотримуватися бездоганної поведінки.

Тому, слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, притягнення до кримінальної відповідальності вперше.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , слід визнати вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він після викриття його у скоєнні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ніяких правопорушень не скоював, вину визнав повністю, просив вибачення у потерпілого, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину.

Під час розгляду справи апеляційним судом потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що обвинувачений йому повністю відшкодував заподіяну моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, претензій до нього немає, просив застосувати до ОСОБА_10 положення ст.75 КК України. Також зазначив, що обвинувачений просив у нього вибачення і він прийняв його вибачення.

Апеляційний суд бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, вину визнав, має постійне місце реєстрації та проживання, на утриманні знаходиться малолітня дитина, шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі.

Також апеляційний суд враховує і позицію потерпілого під час апеляційного розгляду, який просив застосувати щодо обвинуваченого положення ст.75 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, враховуючи особу винного, який вину визнав повністю, просив вибачення у потерпілого і потерпілий прийняв такі вибачення, повністю відшкодував завдану шкоду в розмірі 500 000 гривень, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина, апеляційний суд на підставі ч.1 ст.69 КК України вважає за можливе зменшити ОСОБА_10 призначене йому судом покарання за ч.1 ст.119 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.119 КК України, до двох років позбавлення волі.

Враховуючи непоправні наслідки вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілої, апеляційний суд не знаходить переконливих підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині до задоволення не підлягають.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання у виді позбавленні волі відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, визначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Сукупністю наведених обставин повністю спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_10 більш суворого покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до положень ч.1 ст.408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

За змістом вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок місцевого суду зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 - змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

На підставі ст.69 КК України зменшити ОСОБА_10 призначене йому покарання за ч.1 ст.119 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: