Справа №303/4172/22
Провадження № 1-кс/303/263/23
У Х В А Л А
про накладення арешту на майно
24 лютого 2023 року м. Мукачево
Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
у с т а н о в и в:
При цьому, просить розглянути дане клопотання у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України, без виклику власника майна, у зв`язку із наявністю реальної загрози реалізації вказаних земельних ділянок третім особам, що унеможливить забезпечення арешту майна.
Клопотання прокурором мотивоване тим, що «досудовим розслідуванням встановлено, що 17.05.2022 до ч/ч ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області через канцелярію за вхідним № 862 від 17.05.2022 надійшов рапорт від старшого інспектора ВПК в Закарпатській області ДКП НП України майора поліції ОСОБА_5 , про те, що ним в ході здійснення службової діяльності отримано інформацію, що на території Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району, невідомими особами було оформлено право власності на землю на земельні ділянки по підроблених документах.
Вказана земельна ділянка належала гр. ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК №010633 виданого 29.08.2002 р., підставою для видачі вказаного акту слугувало рішення 12 сесії 23-го скликання Верхньокоропецької сільської ради від 20.12.1999 року, земельна ділянка площею 0,25 га. цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Згідно конфігурації вказаної земельної ділянки вона розташована на території с. Верхній Коропець, де суміжні земельні ділянки були приватизовані на підставі рішень сесії Верхньокоропецької сільської ради вже в період 2015-2021 років тобто в період 1999 року в цьому кварталі ніхто не отримував земельні ділянки, бід будівництво житлового будинку, тим більше жителі не з с. В. Коропець, з чого можна зробити висновок, що гр. ОСОБА_9 при оформленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в 2017 році свідомо розмістила свою земельну ділянку не в тому місці де вона повинна бути згідно рішення сесії від 20.12.1999 року де виділялося ОСОБА_8 .
Також згідно інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було встановлено, 07.04.2017 року гр. ОСОБА_9 продала вказану земельну ділянку гр. ОСОБА_4 1981 р.н., мешк. АДРЕСА_1 .
До клопотання про арешт майна прокурор додав матеріали на підтвердження зазначеного у клопотанні.
У судове засідання прокурор подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна у його відсутності, подане клопотання підтримує та просить задоволити з наведених у ньому підстав.
Неявка прокурора в судове засідання, згідно ч.1 ст.172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, права і обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Власник нерухомого майна не повідомлявся про розгляд даного клопотання в силу вимог ч.2 ст.172 КПК України.
Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора про арешт майна підлягає до задоволення з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно конфігурації вказаної земельної ділянки вона розташована на території с. Верхній Коропець, де суміжні земельні ділянки були приватизовані на підставі рішень сесії Верхньокоропецької сільської ради вже в період 2015-2021 років тобто в період 1999 року в цьому кварталі ніхто не отримував земельні ділянки, бід будівництво житлового будинку, тим більше жителі не з с. В. Коропець, з чого можна зробити висновок, що гр. ОСОБА_9 при оформленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в 2017 році свідомо розмістила свою земельну ділянку не в тому місці де вона повинна бути згідно рішення сесії від 20.12.1999 року де виділялося ОСОБА_8 ..
Таким чином, відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 64-2 КПК України, гр. ОСОБА_4 , 1981 р.н., мешканка АДРЕСА_1 , як власник нерухомого майна щодо якого ставиться питання про арешт, набула уданому кримінальному провадженні, статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Арешт майна, який є заходом забезпечення кримінального провадження, полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Тобто прокурором має бути доведено існування сукупності обставин, які вказують на необхідність у відповідному конкретному кримінальному провадженні застосувати захід, без якого неможливо ефективно здійснювати досудове розслідування, та з огляду на мету його застосування, під час його реалізації допускається втручання у права особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт на майно третіх осіб (будь-якої фізичної або юридичної особи) накладається з метою збереження речових доказів (ч.1 ст.64-2, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні, які з точки зору їх взаємозв`язку у своїй сукупності, - є підставою для прийняття рішення про задоволення клопотання про арешт майна.
З огляду на це, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також для забезпечення збереження речових доказів слід накласти арешт на зазначену в клопотанні земельну ділянку, яка опосередковано є об`єктом кримінального правопорушення. Отже, невжиття заходів процесуального примусу може призвести до подальшого протиправного відчуження/передачі поділу або переходу права власності на земельну ділянку зазначену в клопотанні.
З урахуванням вищенаведеного, вважаю наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно.
Керуючись: ст. 64-2, 131, 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Копія ухвали негайно після її постановлення вручається прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали (згідно ч.7 ст.173 КПК України).
Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати особам, які були відсутності під час оголошення ухвали (згідно ч.7 ст.173 КПК України).
Ухвала про арешт майна виконується негайно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Наталія МОРОЗОВА