справа № 462/4471/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

представника потерпілої: ОСОБА_7 ,

свідка: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0000296 від 05.08.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд

встановив:

04 серпня 2022 року, близько 20 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_6 , 2006 року народження, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тримаючи у руках предмет, зовні схожий на газовий балончик, умисно розпилив вміст вказаного балончика в обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді «Хімічного опіку рогівки та кон`юнктиви обох очей», яке відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному проступку фактично не визнав і зазначив, що 04.08.2022 року, близько 20 години 20 хвилин він, перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_2 , ненавмисно розпилив вміст газового балончика в бік потепілої ОСОБА_6 , оскільки захищався від свідка ОСОБА_8 . Він шкодує тільки за наслідки, щодо здоров`я потерпілої.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_4 вини у інкримінованому кримінальному проступку, остання стверджується наступними доказами.

Показами, допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 відповідно до яких, 04.08.2022 року, близько 20 години 20 хвилин, вона йшла разом з ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 , де їх обігнав ОСОБА_4 та безпричинно став до них чиплятись, після чого розпилив вміст газового балончика в її обличчя і втік. При розпиленні газу вона знаходилась до ОСОБА_4 ближче ніж ОСОБА_8 .

Показами, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 відповідно до яких, 04.08.2022 року, близько 20 години 20 хвилин, він та ОСОБА_6 йшли біля будинку АДРЕСА_2 , де їх обігнав ОСОБА_4 та безпричинно став до них чиплятись, після чого розпилив вміст газового балончика в обличчя потерпілої і втік. При розпиленні газу ОСОБА_6 знаходилась до ОСОБА_4 ближче ніж він. У свідка раніше, приблизно півроку тому був конфлікт з обвинуваченим, коли останній теж застосував до нього газовий балончік.

Потерпіла та свідок як безпосередні учасники конфлікту, в судовому засіданні найбільш повно вказали про обставини вчиненого кримінального проступку, їх покази є послідовними та повністтю підтверджується зібраними доказами, що досліджені в судовому засіданні, це:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно з якої, ОСОБА_7 05.08.2022 року звернувся в ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просить прийняти міри до ОСОБА_4 , 2002 року, який 04.08.2022 року, близько 20.20 год., перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Вільхова, розпилив газовий балон в лице його неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричиний їй тілесні ушкодження; /а'.с.м.к.п.7-9/

-витяг з ЄРДР, яким підтверджується викладені в заяві ОСОБА_7 обставини; /а.с.м.к.п.1/

-висновок експерта №728 від 05.08.2022 року, відповідно до записів у консультаційному висновку лікаря-офтальмолога КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона», при обстеженні неповнолітньої ОСОБА_6 у серпні 2022 року було вказано діагноз: «Хімічний опік рогівки та кон`юктиви обох очей». Вказана травма очей утворилась від дії речовини подразнюючого характеру, струмінь якої міг бути випущений із газового балончика 04 серпня 2022 року, як вказано в «Постанові» та потерпілою і відноситься до легкого ступеня тяжкості. Об`єктивних судово-медичних даних, які б давали підставу стверджувати про можливість виникнення травми очей, зазначеної лікарем-офтальмологом у ОСОБА_6 внаслідок падіння її, в тому числі з висоти власного росту, яке вона заперечує, не має. Органом дізнання для проведення експертизи не надано матеріалів, які б свідчили про падіння потерпілої під час отримання нею тілесних ушкодженя; /а.с.м.к.п.28-29/

-протокол проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 року з потерпілою ОСОБА_6 та долученим до нього відеозаписом; /а.с.м.к.п.53-57/

-протокол проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 року зі свідком ОСОБА_8 та долученим до нього відеозаписом; /а.с.м.к.п.58-62/

-протокол проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 року з ОСОБА_4 та долученим до нього відеозаписом; /а.с.м.к.п.84-88/

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.85, 94 КПК України, вказані вище докази у їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував і встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального проступку та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
Суд не погоджується с думкою обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу на заподіяння ушкоджень потерпілій. Умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК) з суб`єктивної сторони, характеризується тільки умисною формою вини, що повністтю доведених наявними доказами обставин справи.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи наведене, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному проступку за ч.1 ст.125 КК України.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обставин, що пом`якшують покарання або обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Суд вважає, що за результатами судового розгляду, обвинувачений в повній мірі не усвідомив своєї протиправної поведінки і не розкаявся у вчиненому.
Суд враховує позицію захисника ОСОБА_5 що зазначила про те, що ОСОБА_4 потребує лікування відповідно до наданих медичних документів (а.с. 41, 42, 48) та має постійні доходи (а.с. 38-40), тому не зможе виконувати громадські роботи, просила у разі визнання його винним, застосувати відносно останнього покарання у виді штрафу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, яка просила призначити останньому покарання у виді громадських робіт, характер та тяжкість вчиненого кримінального проступку, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має контракт на службу у ДФТГ № 3 Львівської міської територіальної громади на посаді стрільця, на спеціальних обліках не перебуває, і вважає за необхідне застосувати відносно останнього покарання у виді штрафу.
Зазначене, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не обирався. Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.349, 373,374,382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та застосувати відносно нього покарання у виді штрафу, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: