Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/2577/21
Провадження № 1-кп/935/84/23
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду, у режимі відеоконференції з ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000163 від 07.11.2021 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із правом внесення застави, оскільки ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 08.12.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, по 05.02.2023, але ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, знищити, сховати будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

До суду законний представник ОСОБА_8 подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності малолітньої потерпілої ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував щодо заявленого прокурором клопотання.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував щодо заявленого прокурором клопотання, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які наведені прокурором, зменшились, просив змінити обвинуваченому обраний запобіжний захід запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

У частині 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Так, ухвалою суду від 01.02.2023 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 01.04.2023 включно.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати, чи не зменшились раніше заявлені ризики або чи не з`явились нові ризики.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на цей час не зменшилися, і не перестали існувати, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, згідно вимог ст. 12 КК України.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів, судом враховується особа обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, судимість за який не знята та непогашена у встановленому законом порядку, перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, зокрема, незаконно впливати на потерпілу, її законного представника, свідків, які на даний час не допитані судом, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, ухилитися відсуду, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, не є ризиком, передбаченим ст. 177 КПК України, однак, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, що відповідає нормам національного законодавства, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України.

Суд враховує рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Ігнатов проти України», в яких зазначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку, залежно від особливостей конкретної справи.

Встановлені ризики на цій стадії судового розгляду переважають над принципом поваги до особистої свободи. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Більш м`які запобіжні заходи, на які посилалася сторона захисту, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, будуть недостатні для запобігання встановленим ризикам, тому суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , який, відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів, без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178, 183, 331, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 26.05.2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3