Справа №591/6797/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/126/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
Іменем України

28 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/6797/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17.11.2020, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_11 покарання і вирішення долі речових доказів, визначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу, а також повернути натрієву лампу, три електричні блоки-баласти, два продуваємі плафони з лампами та дві лампи з електричними дротами, оскільки суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання з порушенням правил, передбачених ст. 69-1 КК, та помилково прийшов до висновку, що вилучене приладдя використовувалося останнім для вирощування наркотичних речовин.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 17.11.2020 ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75-76 КК, ОСОБА_11 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки та покладені обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто на користь держави 6864,90 грн в рахунок відшкодування судових витрат. Вирішена доля речових доказів, що зберігаються у камері схову речових доказів СВ Сумського ВП ГУНГІ в Сумській області, після набрання вироком законної сили: 1) наркотичні засоби та приладдя для вирощування наркотичних засобів, згідно квитанцій № 02861, 01329, 02862 знищити; мобільний телефон LG, згідно квитанції № 01388 повернути ОСОБА_11 .

Згідно вироку, ОСОБА_11 у підвальному приміщенні кв. АДРЕСА_2 , вхід до якого розташований у підлозі балкону, вирощував рослини роду «коноплі», після дозрівання яких збирав їх, зривав листя і верхні частини, висушував, тим самим незаконно виготовляв наркотичний засіб «канабіс» без мети збуту. Частину наркотичного засобу ОСОБА_11 розсипав у скляні банки і зберігав у холодильнику, частину розфасував в паперові згортки та поліетиленовий пакет для власного вживання, а іншу частину залишив в підвальному приміщенні та в приміщенні будинку на території дачної ділянки АДРЕСА_3 . У невстановлений в ході досудового розслідування період часу, в приміщені своєї квартири та будинку на території дачної ділянки № 160 ОСОБА_11 незаконно виготовив з вказаного наркотичного засобу «екстракт канабісу», який зберігав без мети збуту. 31.08.2020 в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 працівниками поліції виявлені та вилучені 6 паперових згортків та поліетиленовий пакет, 8 скляних банок з речовиною рослинного походження, 5 рослин роду «коноплі», саморобний пристрій для куріння з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору та електронні ваги нашаруванням рослинної речовини, а в приміщенні будинку на території дачної ділянки АДРЕСА_3 - виявлені та вилучені 4 сухі рослини роду коноплі та саморобний пристрій для куріння з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, а всього вилучено наркотичного засобу: «екстракту канабісу» - 0,6 г, що є невеликим розміром, та «канабісу» масою 1285,579 г, що є великим розміром.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про застосування до ОСОБА_11 положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, обставин, що обтяжують покарання не встановив, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК, звільнивши від відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, яке на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки положення ст. 69-1 КК застосовуються при призначенні покарання у випадках: за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди), відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, у зв`язку з чим строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Формулювання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, передбачає наявність всіх обставин, перелічених у ньому, тому з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження та ураховуючи дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69-1 КК, а відтак і доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Не грунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги захисника щодо існування підстав для повернення обвинуваченому, вилученого у нього майна, а саме, натрієвої лампи, трьох електричних блоків-баластів, двох продуваємих плафонів з лампами та двох ламп з електричними дротами, оскільки це майно використовувались останнім для вирощування рослин роду «коноплі», а тому відсутні, передбачені ст. 100 КПК, підстави для його повернення власнику.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17.11.2020 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4