Справа № 466/5532/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/845/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року про відмову у задоволенні подання про звільнення останнього від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ст. 81 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що повністю не згідний з оскаржуваним рішенням та позицією прокурора, вважає, що йому необґрунтовано відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, а саме умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Звертає увагу на те, що зі спільним клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання звернулись начальник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голова спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, оскільки він довів їм своє виправлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч. 3 ст. 81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.

Згідно з наданою до клопотання характеристикою, ОСОБА_6 по даній справі засуджений Іршавським районним судом Закарпатської області за ст.ст. 162 ч. 2, 72 ч. 1 п. 1 «б», 357 ч. 1, 72 ч. 1 п. 1 «б», 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі. За час відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 , перебуваючи із 15 листопада 2019 року в УВП (№9) м. Ужгород, порушень режиму не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією установи заохочувався. У Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений прибув 20 січня 2021 року, по прибутті одразу в установу працевлаштований не був, однак брав активну участь у роботах з благоустрою установи та відділення. За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, двічі заохочувався адміністрацією установи. Виконує законні вимоги персоналу установи. На заходи виховного та індивідуально-профілактичного характеру реагує добре, робить вірні висновки. Бере участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах, які відбуваються у виправній колонії. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, на добровільних засадах без оплати праці залучається до робіт з покращення комунально-побутових умов відділення. Не допускає порушень пожежної безпеки та безпеки праці. В колективі засуджених вживається добре, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Бере участь у програмі диференційованого впливу «Фізкультура і спорт», на профілактичному обліку установи не перебуває.

Дослідивши матеріали, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже до нього протягом усього часу відбування покарання заохочення застосовано лише двічі 5 липня 2021 року та 5 липня 2022 року. Водночас, ОСОБА_6 є неодноразово судимим, в тому числі і за злочини проти власності, до такого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, втім, після звільнення з місць позбавлення волі він продовжив вчиняти злочини.

На думку колегії суддів, участь ОСОБА_6 у заходах виховного характеру, зокрема, програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт» свідчить про те, що поведінка засудженого зазнає позитивних змін, однак на даний час підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів даний факт, відсутні.

Доводи про те, що засуджений довів своє виправлення установі виконання покарань не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки викладені у клопотанні начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради обставини не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду клопотання, ні під час його апеляційного перегляду.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4