Справа № 202/455/23
Провадження № 1-кс/202/411/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000886 від 10.08.2022 року клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мила Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України за мобілізацією, стрілець стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_8 погоджене прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Бичковим про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2022 № 1-ОС молодшого сержанта ОСОБА_5 , призваного за мобілізацією, призначено на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, з моменту призову на військову службу та відправлення до військової частини НОМЕР_1 , тобто з 16.04.2022 молодший сержант ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватись вимог військових статутів, поводитися з гідністю та честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_5 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений поряд підлеглості, порушуючи військову дисципліну, умисно не виконав наказ командира (начальника), за наступних обставин.

Згідно бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №5542 від 04.08.2022 військова частина НОМЕР_1 передана до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_2 та 07.08.2022 особовий склад частини прибув до АДРЕСА_2 .

09.08.2022 приблизно о 17:00, тобто в умовах воєнного стану, під час шикування особового складу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 командиром 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 , доведено для виконання бойове розпорядження (наказ) командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_10 від 08.08.2022 №1131 провести заміну підрозділів в c- АДРЕСА_2 силами та засобами військової частини НОМЕР_1 до кінця 09.08.2022, зокрема і до стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 , який знаходився в строю під час вказаного шикування.

При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод молодшого сержанта ОСОБА_5 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 09.08.2022 приблизно о 22:00, тобто в умовах воєнного стану, знаходячись у місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито не заявляючи, що не буде виконувати наказ начальника, діючи умисно, фактично не виконав вищезазначений наказ командира частини, доведений йому командиром 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 , та з метою уникнення бойового зіткнення з окупаційними військами вибув до м. Карлівка Полтавського району Полтавської області.

В судовому засіданні 13.01.2023 прокурор, вказуючи на наявність обґрунтованої підозри відносно підозрюваного та ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, просив застосувати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Підозрюваний пред`явлену йому підозру не визнав, просив відмовити у застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він має дружину - інваліда 2 групи.

Захисник ОСОБА_6 заперечив проти застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, вважав ризики недоведеними, а підозру необґрунтованою. Зауважив, що наказ, яки, начебто порушив ОСОБА_11 взагалі відсутній. Крім того, зважаючи що ОСОБА_11 має дружину - інваліда 2 групи, він взагалі не міг бути мобілізованим, а отже не є суб`єктом злочину. Просив відкласти розгляд клопотання, для надання доказів на підтвердження цього.

В судовому засіданні 16.01.2023 прокурор підтримав заявлене клопотання. Вважав підозру обґрунтованою,а ризики наявними.

Захисник ОСОБА_7 заперечив проти застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, вважав ризики недоведеними, а підозру необґрунтованою. Зазначив, що ОСОБА_11 має дружину - інваліда 2 групи, про що надав відповідні документи. Наявність інвалідності в дружини є підставою для відстрочки від мобілізації ОСОБА_11 , а оскільки згоди на мобілізацію він не давав, то статус військовослужбовця набуто ним з порушенням закону. Вважає, що у зв`язку з цим ОСОБА_11 не може бути притягнутий до відповідальності та має право на звільнення зі Збройних сил України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З клопотання вбачається, що 09 січня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України.

Так, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, орган досудового розслідування підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; довідкою військово-лікарської комісії; військовим квитком; актом проведення службового розслідування від 22.08.2022 проведеного у військовій частині НОМЕР_1 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, у скоєнні якого повідомлено про підозру ОСОБА_5 відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до переконання, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Згідно з ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно клопотання, прокурором заявлено наявність ризиків, того, що підозрюваний може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вислухавши сторони, дослідивши клопотання та зваживши обставини вчиненого правопорушення, суд зауважує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду.

Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості.

Відповідно до п.п. 3 та 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, згідно якої небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

Зважаючи встановлені обставини, слідчий суддя вважає, що чинники та обставини, які б підтвердили наявність небезпеки того, що підозрюваний ОСОБА_5 може почати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду відсутні.

Щодо можливості ризиків незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення слідчий суддя зауважує, що з моменту вчинення інкримінованого правопорушення пройшло п`ять місяців, при цьому ОСОБА_5 та його співслужбовці, серед яких також підозрювані та свідки у цьому провадженні, весь час перебували у місці тимчасової дислокації, не будучи ізольованими один від одного, спільно проходячи службу контактували між собою, однак фактів спроб незаконного тиску чи погроз відносно свідків зі сторони ОСОБА_5 органом досудового розслідування не встановлено та суду не наведено, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що підстав вважати, що підозрюваний може почати здійснювати тиск на свідків через 5 місяців після скоєного відсутній.

Можливіть вчинення ОСОБА_5 самовільного залишення військової частини або місця служби, дезертирства та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом, на переконання суду, є припущенням прокурора, оскільки не містить свого доказового підтвердження ані матеріалами клопотання, ані у судовому засіданні.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України" після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Між тим, слідчий суддя також приймає до уваги й особу підозрюваного, який має дружину інваліда 2 групи, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мало бути підставною для відстрочки від призову його на військову службу під час мобілізації.

Зважаючи викладене, слідчий суддя дійшов до переконання, що заявлені прокурором ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими та наразі нічим не підтвердженими.

Згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

Оцінивши в сукупності всі наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено наявність ризиків, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1