Справа №579/404/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/907/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/404/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 23.02.2023 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без клопотання про поновлення цього строку, представник потерпілих у своїй заяві не наполягав на триманні під вартою обвинуваченого. Запобіжний захід у ОСОБА_7 закінчувався 24.02.2023, а прокурор звернувся до суду лише 23.02.2023, клопотання про запобіжний захід отримано судом на адресу електронної пошти як додаток до клопотання про відеоконференцію підготовчого судового засідання, потерпілі не викликались, прокурором не додано копій матеріалів до клопотання, у судовому засіданні не доведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, та не взято до уваги дані про особу обвинуваченого. Крім того, за результатами розгляду клопотання суд прийняв рішення не про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , а про застосування запобіжного заходу.

У Кролевецькому районному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК, у судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наявними ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 23.02.2023 до обвинуваченого ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 59 днів до 15:00 22.04.2023 включно. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказав прокурор у своєму клопотанні.

Будучи належним чином повідомленими про час, день і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 і захисника ОСОБА_10 надійшли письмові заяви про судовий розгляд без їх участі, від обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання про розгляд апеляційної скарги з його участю до суду не надходили, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження без участі сторін та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується із ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 і ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого; при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК (ч. 3 ст. 315 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст. 404 КПК).

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності за правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; незаконно впливати на потерпілого та свідків, і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі суду ризикам.

Оскільки ОСОБА_7 згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого (обвинувальний акт щодо нього переданий до суду) і обґрунтованість вказаного вище пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність цього обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення чи судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Зокрема, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо), а ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тобто «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).

Вирішуючи питання про обґрунтованість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, а згідно положень ст. 5 Конвенції та судової практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного рішення, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився та є актуальним, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

При встановленні ризику впливу на потерпілого та свідків необхідно враховувати установлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту відповідних осіб в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурор із клопотанням про застосування запобіжного заходу звернувся до суду із запізненням, хоч і мають місце, але напряму не впливають на розгляд клопотання судом по суті, оскільки питання, які повинен з`ясувати суд для застосування того чи іншого запобіжного заходу передбачені в КПК, тобто допущені прокурором порушення положень кримінального процесуального закону не є істотними та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення.

Посилання захисника на той факт, що під час підготовчого судового засідання судом вирішено питання про обрання запобіжного заходу, а не про його продовження, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки судове рішення відповідає вимогам ст. 315 КПК, згідно яких суд саме обирає запобіжний захід, а не продовжує його, про що було наведено вище.

Твердження апеляційної скарги про ненадання до клопотання прокурора копій матеріалів також має підґрунтя, але даний факт з огляду на вимоги ст. 409, 412 КПК не тягне за собою скасування судового рішення і повинен оцінюватись виключно з точки зору істотності порушення прав та законних інтересів обвинуваченого. При цьому вплинути у процесуальний спосіб на прокурора з метою зобов`язати останнього надати до свого клопотання матеріали, якими він його обґрунтовує, суд першої інстанції повноважень не має.

Посилання захисника на той факт, що клопотання прокурора було направлено на електронну адресу суду як додатком до іншого клопотання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. При цьому відповідно ч. 2 ст. 184 КПК, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, проте в самому клопотанні на останній сторінці стоїть відмітка про отримання копії клопотання та доданих до нього матеріалів на 6 арк. обвинуваченим ОСОБА_7 21.02.2023 о 20:10, а його захисником ОСОБА_10 22.02.2023 о 09:00, в той час як розгляд клопотання щодо обрання запобіжного заходу відбувся 23.02.2023.

Те, що підготовче судове засідання не було відкладено і клопотання прокурора розглянуто у відсутність потерпілих та відсутністю підтвердження їх повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, не може свідчити про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог чинного кримінального процесуального закону, які дають підстави для скасування судового рішення, оскільки клопотання щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 також не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом при вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, а будь-яких істотних порушень положень КПК під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено не було.

Зважаючи на наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 23.02.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4