УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2022 Справа №607/12042/22

Номер провадження: 1-кс/607/3872/2022
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника підозрюваної, адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003332 від 18 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Тернопіль, українки, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, має на утриманні одну малолітню дитину, працює кладовщиком у ТОВ «АТБ» (м. Львів), проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , не депутата, не адвоката, раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження № 0003332 від 18 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтоване тим, що упровадженні СУ ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0003332 від 18 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 у вечірній час 12 листопада 2019 року звернулась до КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР із своїм малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де за результатами огляду медичними працівниками дитина була госпіталізована із підозрою на лімфаденопатію.

Для повного обстеження, діагностичного та лікувального процесу малолітнього ОСОБА_7 було поміщено у бокспалату № 20 інфекційнобоксованого відділення КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР разом із ОСОБА_4 .

Після комплексу обстежень лікуючий лікар у обідній час 13 листопада 2019 року повідомила ОСОБА_4 про те, що діагноз «лейкоз» у дитини не підтверджується. На отриману інформацію ОСОБА_4 розпочала конфлікт із медичним персоналом, звинувачуючи їх у непрофесійності.

Того ж дня, а саме 13 листопада 2019 року у вечірню пору, точна година досудовим розслідуванням не встановлена, у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому сину ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 переконавшись про відсутність поблизу бокспалати №20 медичного персоналу, взяла медичну голку та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будьякої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю наблизилась до потерпілого і зафіксувавши пальцями повіки правого ока, голкою ушкодила яблуко правого очного яблука, що проникли у його передню камеру, проколовши рогівку ока в напрямку від лімба до центру зіниці, що спричинило для дитини особливий, нестерпний біль, від чого він почав плакати, оскільки ушкодження ОСОБА_4 розташоване в особливо чутливому на механічні подразнення анатомічних структур очного яблука, що і призвело до нестерпного болю у потерпілого.

Наступного дня, тобто 14 листопада 2019 року під час ранкового обходу пацієнтів, лікуючий лікар під час огляду малолітнього ОСОБА_7 виявила травму правого ока у зв`язку з чим дитина була транспортована до офтальмологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, де під час обстеження у дитини було встановлено діагноз «проникаюче поранення рогівки правого ока», без порушення функції зору.

Оскільки у наслідок умисного спричинення проникаючого поранення рогівки правого ока ОСОБА_8 тяжкі наслідки для малолітнього не настали, остання бажаючи довести свій злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень для дитини, діючи умисно, цілеспрямовано, знаючи, що через вікові особливості малолітній ОСОБА_7 не може розуміти характер та значення вчинених з ним дій, та цілковито довіряючи матері не зможе чинити опору, 14 листопада 2019 року, перебуваючи у бокспалаті № 2 інфекційнобоксованого відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна дитяча лікарня» ТОР, у вечірню пору доби, точно годину не встановлено, ОСОБА_4 взяла медичну голку та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будьякої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю наблизилась до потерпілого і зафіксувавши пальцями повіки правого ока, голкою ушкодила яблуко правого очного яблука, що проникли у його передню камеру, двічі проколовши рогівку ока в напрямку від лімба до центру зіниці, що спричинило для дитини особливий, нестерпний біль, від чого він почав сильно плакати і на плач прийшов медичний персонал медичного закладу охорони здоров`я, для надання допомоги.

15 листопада 2019 року малолітнього ОСОБА_7 було транспортовано до офтальмологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, де під час обстеження у дитини було встановлено діагноз «проникаючі поранення рогівки правого ока», що як наслідок призвело до після травматичних змін правого очного яблука із втратою зору цим оком, що, відповідно до ст. 24 «Таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різних травм» становить 35% стійкої втрати працездатності.

Отже, у наслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 спрямованих на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_7 , дитині спричинено травму правого очного яблука, яке за своїми наслідками, належить до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою стійкої втрати загальної працездатності не менш на одну третину п. 2.1.1. (г) «Правил судовомедичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» МОЗ України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинив втрату функції органу та поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

В ході розслідування 30 серпня 2022 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 надіслано за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке вручено директорові Бережанського ліцею ОСОБА_9

07 вересня 2022 року у зв`язку із переховуванням підозрюваної ОСОБА_4 від органів досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: заявою заступника начальника служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації від 18 листопада 2019 року; повідомленням головного лікаря КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР 15 листопада 2019 року; рапортом оправного чергового від 15 листопада 2019 року про те, що надійшло повідомлення юрисконсульта КНП «ТОДКЛ» ТОР, що під час перебування на лікуванні за невстановлених обставин малолітній ОСОБА_7 , 2018 року народження, отримав тілесні ушкодження; протоколом огляду місця події від 11 листопада 2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;. протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту ОСОБА_15 ; висновком комісійної судовомедичної експертизи №45 від 30 вересня 2021 року; висновком судової психологопсихіатричної експертизи № 148 від 12 травня 2022 року.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); 2) незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Враховуючи вищевикладене слідчий просила застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з мотивів, у ньому наведених, просила його задовольнити з огляду на обґрунтованість підозри та існування ризиків, про які зазначено у змісті клопотання. Додатково пояснювала, що відомості про зупинення кримінального провадження з підстав розшуку підозрюваної внесено до ЄРДР 09 вересня 2022 року, а також просила доєднати до матеріалів клопотання протокол затримання ОСОБА_4 від 31 жовтня 2022 року та ухвалу суду, згідно якої обвинувачена ОСОБА_4 оголошена в розшук.
Захисник підозрюваної, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання у м. Львові.
Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Пояснила, що не вчиняла ніяких протиправних дій щодо свого сина ОСОБА_7 .
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

В силу ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будьяку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини, утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).
Слідчим суддею встановлено, що групою слідчих у складі слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 003332 від 18 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
30 серпня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, надіслано за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , та вручено директорові Бережанського ліцею ОСОБА_9 , що відповідає вимогам ст. ст. 111, 135 КПК України.

07 вересня 2022 року у зв`язку із переховуванням підозрюваної ОСОБА_4 від органів досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 , а 09 вересня 2022 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003332 від 18 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, з підстав ухилення ОСОБА_4 від слідства.

31 жовтня 2022 року підозрювану ОСОБА_4 затримано на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2022 року у справі № 607/12042/22, що слідує із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, який складено о/у СКП ВП № 1 ЛРУП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 .

В судовому засіданні з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу підозрювана ОСОБА_4 підтвердила отримання нею повідомлення про підозру.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 11 листопада 2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22 травня 2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 30 серпня 2022 року; висновком експерта № 45 від 30 вересня 2021 року; висновком судової психологопсихіатричної експертизи № 148 від 12 травня 2022 року.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останньою вищезазначеного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будьяку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Причиною застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК України).
За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків:
переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім цього, можливість реалізувати вказаний ризик стверджується тим, що підозрювана ОСОБА_4 переховувалась від органу досудового розслідування та суду, що доводиться постановленням слідчим суддею ухвали про дозвіл на її затримання 09 вересня 2022 року та, як наслідок, її затриманням 31 жовтня 2022 року. Також ОСОБА_4 оголошена в розшук в процесуальному статусі обвинуваченої, що вбачається з ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 року у справі № 607/9729/21;
незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, при оцінці якого слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілого, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.
За таких обставин, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики виправдовують тримання підозрюваної ОСОБА_4 під вартою та вказують про неможливість застосування до останньої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є співрозмірним з існуючими ризиками, відповідає її особі, та тяжкості кримінального правопорушення, вчинення якого їй ставиться у вину, вказаним запобіжним заходом буде досягнута мета забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 15 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Посилання сторони захисту на можливість застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на увагу не заслуговують, оскільки беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, поведінку підозрюваної, яка протягом тривалого часу не з`являлася до органу досудового розслідування та суду у зв`язку із чим була оголошена в розшук, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваної ОСОБА_4 менш суворих запобіжних заходів, не зможе попередити ризики, визначені у ст. 177 КПК України та забезпечити належне виконання нею покладених обов`язків.
Будьяких обставин, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 під вартою не наведено, а також відсутні медичні висновки, які б засвідчували факт неможливості тримання підозрюваної під вартою за станом здоров`я.
Даний вид запобіжного заходу є співрозмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваної ОСОБА_4 , та зможе у повній мірі забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків, унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи наведені ризики, усі, визначенні ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, особу підозрюваної, її вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, попередню неналежну процесуальну поведінку, слідчий суддя дійшла висновку, що відносно ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним слідчим та прокурором.
Згідно ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до вимог, визначених ч. 1 та ч. 3 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження тримання під вартою, не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання.

В силу ч. 5 ст. 219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 затримано 31 жовтня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2022 року у справі № 607/12042/22, якою надано дозвіл на затримання підозрюваної з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що стало підставою для відновлення кримінального провадження.

Відтак саме з 31 жовтня 2022 року слід обраховувати строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 , який не може перевищувати строків досудового розслідування.
У зв`язку із наведеним, клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003332 від 18 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слід задовольнити, застосувавши щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 20 грудня 2022 року, тобто у межах строку досудового розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (ч. 4 ст. 183 КПК України).
Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинив втрату функції органу та поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.
Зважаючи на те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 вчинений із застосуванням насильства, слідчий суддя, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не вважає за доцільне визначати підозрюваній заставу.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176178, 183, 193, 194, 198, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003332 від 18 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на п`ятдесят одну добу, тобто до 20 грудня 2022 року, без визначення розміру застави.

Термін дії ухвали встановити по 23 год. 59 хв. 20 грудня 2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 04 листопада 2022 року о 15 год. 30 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області ОСОБА_1