Справа № 346/4220/22
Провадження № 11-кп/4808/153/23
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 10.01.2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення. Він під час тримання в ЛУВП № 19 м. Львова та СІЗО м. Києва неодноразово допускав порушення вимог режиму утримання, 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів та виготовлення бражної закваски. Мав одне заохочення. З 17.06.2021р. відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (41)» в якій порушень режиму утримання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 стверджує, що за весь період перебування в Коломийській виправній колонії (№41) засудженого ОСОБА_7 адміністрацією установи виконання покарань характеризується позитивно, стягнень не має, сумлінно дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Працевлаштований, до роботи ставиться сумлінно, добросовісно. Засуджений має два заохочення, на заходи виховного та профілактичного впливу реагує правильно. Вину в скоєному злочині визнає повністю, розкаюється у вчиненому, вжив усі можливі та належні від нього дії, спрямовані на повне відшкодування заподіяної злочинним діянням шкоди. Таким, чином, на думку захисника засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання підлягає задоволенню. Просить ухвалу суду скасувати, а подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

В апеляційній інстанції :

- засуджений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, просять скасувати ухвалу та застосувати умовно-дострокове звільнення від покарання щодо засудженого, який довів своє виправлення ;

- прокурор визнав апеляційну скаргу захисника необґрунтованою, просить її відхилити, оскільки засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення.

З`ясувавши обставини провадження, обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим.

Оскаржена ухвала суду цим вимогам закону відповідає, підстав для її скасування чи зміни не встановлено.

Висновок суду про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим й вмотивованим.

Всі апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 не спростовують вказаного висновку суду.

Судом встановлено, що в період з липня 2021р. по липень 2022р. ОСОБА_7 не працював, заробітну плату не отримував. Зі змісту характеристики вбачається, що він характеризується позитивно, залучався до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, поліпшення житлово-побутових умов засуджених та допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством. За добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку 4.04.2022р. йому було оголошено заохочення. 01.07.2021р. йому було відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК та ст. 82 КК, як такому, що не став на шлях виправлення, а 02.09.2021р. відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Суд взяв до уваги, що після відмови у вересні 2021р. в достроковому звільненні, засуджений за понад рік отримав лише одне заохочення, що не свідчить про його прагнення довести свою постійну старанність у роботі. Судом було встановлено, що ОСОБА_7 просив залучити його до праці, подавши письмову заяву лише 1.09.2022р. Отже, за період відбування покарання засуджений ініціативність до роботи не проявляв, а лише періодично був залучений до робіт по благоустрою, що не може свідчити про належне доведення його зразкового ставлення до праці. Крім цього, наявність більшої кількості стягнень порівняно з заохоченнями вказує на те, що поведінка засудженого не була позитивною протягом всього періоду відбування покарання, а відтак дає підстави для сумніву про доведеність виправлення засудженого.

Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням всіх наведених обставин та даних, зокрема фактів накладення на нього дисциплінарних стягнень, засуджений ОСОБА_7 не довів на протязі всього періоду відбування покарання своїм сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою своє виправлення.

За таких обставин висновок суду про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим й переконливим.

Правових підстав для його умовно-дострокового звільнення від покарання не встановлено.

Тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 10.01.2023 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4