17.01.23№ 336/6358/22
Пр. № 1-кп/336/441/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2022 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

На підставі обвинувального акту призначене підготовче засідання, в яке з`явилися прокурор, обвинувачена, захисник ї

На стадії досудового розслідування та у підготовчому судовому засіданні відносно обвинувачений застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений ухвалою суду від 23.11.2022 року до 22 січня 2023 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання, проти задоволення якого не заперечує сторона захисту, про продовження застосування до обвинуваченої під час судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, мотивуючи його наявністю ризиків ухилення обвинуваченої від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, а також незаконного впливу на потерпілу і свідків обвинувачення.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченої.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосування запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довела наявність ризику ухилення обвинуваченої від суду, про що свідчить усвідомлення нею факту вчинення особливо тяжкого злочину та безповоротності покарання, а також відсутність в м. Запоріжжі, де здійснюється кримінальне провадження, не лише соціальних зв`язків та зареєстрованого постійного місця проживання, а взагалі будь-яких місць можливого перебування.

Ймовірним ризиком вбачається суду і ризик продовження протиправних діянь, про що свідчить відсутність у обвинуваченої постійних джерел доходів, зухвалість вчинення дій, що інкриміновані їй.

Приймаючи на користь висновку про доцільність застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження існування двох наведених ризиків, суд не погоджується з міркуваннями сторони обвинувачення про вірогідність ризику впливу на потерпілу та свідків провадження, оскільки його існування всупереч вимог змагальності кримінального судочинства не доведено жодними фактичними даними.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкриміноване ОСОБА_5 кримінально каране діяння є особливо тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від семи до п`ятнадцяти років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховує суд і об`єкт злочинного посягання, яким є охоронювана Основним законом України найвища соціальна цінність життя людини та передбачені диспозицією частини статті обвинувачення наслідки у вигляді смерті фізичної особи.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суд з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з викладеного, продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314, 315, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на два місяці, тобто до 18 березня 2023 року включно.

Початок дії цієї ухвали обчислювати з 18 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання нею копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1