Справа № 139/218/23
Провадження № 1-кп/139/12/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Синельниківського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, вдівця, раніше судимого Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області 26 вересня 2022 року за ст. 126-1 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 на підставі наказу МВС № 650 від 21 серпня 2017 «Про затвердження Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції», відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», статей 3, 6, 12 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї», з 12 червня 2022 року перебуває на превентивному обліку у Могилів-Подільському РВП ГУНП у Вінницькій області як сімейний насильник.

ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, систематично, протягом тривалого часу, вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_3 , яке виражається у словесних образах, принижені, залякуванні, що спричиняє нездатність захистити себе, психологічні страждання та розлади здоров`я у потерпілої, а також застосовує економічне насильство відносно своєї матері.

Зокрема, 26 вересня 2022 року ОСОБА_4 був засуджений вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області за ст. 126-1 КК України за домашнє насильство щодо матері ОСОБА_3 , однак на шлях виправлення не став. Так, постановами суддів Мурованокуриловецького районного суду від 20 жовтня 2022 року, 02 та 06 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, за вчинення психологічного та економічного насильства в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_3 , що мали місце 17 жовтня 2022 року о 14 годині 30 хвилин та о 15 годині 00 хвилин, 23 лютого 2023 року о 20 годині 00 хвилин, 02 березня 2023 року об 11 годині 00 хвилин. Цими постановами щодо ОСОБА_4 було накладено адміністративні стягнення у виді громадських робіт та адміністративного арешту.

Незважаючи на такі заходи впливу на ОСОБА_4 , належних висновків він не зробив та 07 березня 2023 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку своєї матері ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки, знову вчинив відносно своєї матері насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, висловлюванні нецензурною лайкою щодо неї, погрозі фізичною розправою, чим завдав морального та психологічного тиску, приниженні її честі та гідності, емоційної невпевненості, нездатності захистити себе та викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, суду показав: Восени 2021 року він приїхав до своєї матері на зимовий період. Однак, оскільки він залишився вдівцем, у селі за місцем його реєстрації роботи ніякої нема, він вирішив залишитися жити в батьківській хаті у с. Виноградне. Його дуже дратує опіка матері над своїм братом ОСОБА_6 і з цього приводу між ними часто виникають сварки. Так, дійсно його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за те, що він ображав її нецензурними словами, не пускав до будинку і т.п. Він відбув кримінальне покарання у виді арешту за домашнє насильство. Повернувшись додому до матері, він знову зіткнувся з тим, що мати ігнорує його думку, а весь час проводить зі своїм братом, керується його вказівками і т.п. Дійсно 07 березня 2023 року ввечері він прийшов додому напідпитку, і між ним і матір`ю знову виникла сварка через материного брата. В ході сварки мати у грубій формі звернулася до нього, а тому він відповів їй образливими нецензурними словами, казав, що вона доведе його до того, що він із собою щось зробить. На запитання прокурора, ОСОБА_4 відповів, що не відчуває каяття, оскільки і мати не намагається зрозуміти його.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що уже півтора роки з нею проживає її старший син ОСОБА_4 . Однак, він пиячить, не хоче працювати по господарству, і через це у них постійні сварки. Він видумав причину, ніби вона надто багато часу приділяє своєму брату. Але це не відповідає дійсності, хоча вона носить йому їсти, оскільки той проживає одиноко і має хворі ноги. Вона дуже зморилася від нарікань, образ і погроз ОСОБА_4 , він не впускає її до хати, забирає від неї мобільний телефон, принижує перед сусідами. Просить суд прийняти таке рішення, щоб ОСОБА_4 залишив її в покої.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також заяви обвинуваченого, завідсутності заперечень та сумнівів, враховуючи думку прокурора і потерпілої, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної ст. 12 КК України, вчинене діяння є нетяжким злочином.

Суд враховує також особу винного, зокрема, що обвинувачений за місцем проживання у с. Виноградне характеризується як такий, що конфліктує з матір`ю (а.с. 37), що він не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра (а.с. 38). Також як характеризуючу особу обвинуваченого обставину суд враховує, що він 26 вересня 2022 року був засуджений за домашнє насильство щодо матері (а.с. 40-41, 42-44) і лише 21 лютого 2023 року повністю відбув призначене вироком суду покарання у виді арешту (а.с. 45), а вже 23 лютого 2023 року знову вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно матері (інформація з постанови судді Мурованокуриловецького районного суду від 02 березня 2023 року, яка міститься в ЄДРСР).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить активне сприяння розкриттю злочину, а до обставин, які обтяжують покарання, - повторність, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до такої інформації (а.с. 31-33) Могилів-Подільський РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області зробив висновок, що існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину і високий ризик небезпеки особи для суспільства та окремих громадян, але його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи сукупність обтяжуючих покарання обставин, обставини, що покарання у виді арешту не було достатнім для перевиховання ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що наразі необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання за вчинення ним повторно кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а також для попередження скоєння нових кримінальних правопорушень буде призначення йому покарання у виді обмеження волі. В той же час, суд вважає, що строк такого обмеження слід визначити як мінімальний, передбачений кримінальним законом.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся. Речові докази у справі відсутні.

Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового слідства не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Керуючись ст. 126-1 КК України, ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді одного року обмеження волі.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілій і прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: __________________