Справа №949/1661/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000199 від 25 жовтня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, освіти середньої-спеціальної, непрацюючої, неодруженої, раніше несудимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

20 жовтня 2022 року біля 08 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, діючи з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, з крісла в спальній кімнаті, таємно викрала банківську картку № НОМЕР_1 , видану АТ КБ "ПриватБанк", що належить ОСОБА_5 , на рахунку якої перебували грошові кошти і яка згідно із статтею 1 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року, пунктів 7, 13, 56, 63 частини 1 статті 1, частини 7 статті 59 Закону України "Про платіжні послуги" від 30 червня 2021 року, Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року, "Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, рішення ВС/ККС №454/420/17 від 14 лютого 2019 року, є різновидом офіційних документів та є предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 жовтня 2022 року, протягом дня (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), під час воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрала грошові кошти з банківської картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , розраховуючись через термінали вищевказаною банківською карткою, при купівлі товарів вжитку в магазинах "Продукти", що в с. Висоцьк по вул. Б. Хмельницького, 29, Сарненського району Рівненської області та "Гуртівня", що в с. Висоцьк по вул. Б. Хмельницького, 28, Сарненського району Рівненської області, на загальну суму 1977,50 грн., чим завдала ОСОБА_5 майнової шкоди на вищевказану суму.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаялася, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердила, що в жовтні місяці 2022 року, вона, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , з крісла в спальній кімнаті, викрала банківську картку, що належить ОСОБА_5 . В подальшому, вона розрахувалася через термінали за допомогою вказаної банківської картки за придбання продуктів харчування, алкогольних напоїв та товарів вжитку в магазинах "Продукти" та "Гуртівня", що в с. Висоцьк, Сарненського району Рівненської області.

Крім повного визнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 надала на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_4 письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченої.

Прокурор в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила суд визнати обвинувачену ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі, за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просила суд визначити обвинуваченій остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі зі звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік на підставі статті 75 Кримінального кодексу України та покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій майнового характеру до обвинуваченої не має та просить суд її суворо не карати.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченої, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі, а її дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 викрала офіційний документ з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану вчинила крадіжку, а тому її дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до кримінальних проступків та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, її характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька міська лікарня".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачена вину визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому та добровільно відшкодувала завдану матеріальну шкоду в повному обсязі.

Обставиною, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила суд обвинувачену суворо не карати.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Окрім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

А тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані обвинуваченої, майновий стан, поведінку обвинуваченої після вчинення кримінальних правопорушень, яка щиро розкаялася у вчиненому, відшкодувала завдану шкоду, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 статті 357 та частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України, за якими кваліфікуються її дії, а саме: за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі, за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, суд, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважає за необхідне визначити обвинуваченій ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Також суд вважає за можливе застосувати статтю 75 Кримінального кодексу України, звільнивши обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік та призначенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання:

- за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі;

- за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1