КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідування, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а у описаних в заяві ОСОБА_5 подіях відсутні достатні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що існує ймовірність вчинення кримінального правопорушення, оскільки фактично зводяться до незгоди з ухваленим суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 рішенням за наслідками розгляду його апеляційної скарги, тому у цьому випадку органом досудового розслідування не допущено бездіяльність та відсутні підстави для задоволення скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в ній, такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, просить її скасувати, визнати протиправним невнесення працівниками Державного бюро розслідувань відповідних відомостей на ________________________________________

Справа №11-сс/824/1128/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України, та зобов`язати Державне бюро розслідувань внести відповідні відомості на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального закону, адже слідчий суддя посилається на норми КПК України, які не надають право судді відмовити в задоволенні його скарги, відповідно до положень ст.ст. 1, 2, 214 КПК України, а також в ухвалі не вказав докази, що підтверджують, що його заява не є повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення та працівники Державного бюро розслідувань мали право не вносити дані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з тим, в КПК України такі норми відсутні, а навпаки, відповідно до положень ст. 214 КПК України, працівники Державного бюро розслідувань зобов`язані були внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2022 року, в якій він вказав об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину та надав докази, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), що підтверджуються чисельною практикою апеляційного суду.

Також апелянт просить поновити процесуальний строк на оскарження судового рішення, вказуючи, що він не був присутнім на проголошенні ухвали від 14.02.2022 року, і оскаржувана ухвала не була направлена на його адресу наступного дня після її постановлення, а була ним отримана лише 12.01.2023 року, і з цього часу він отримав можливість її апеляційного оскарження.

Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, ні ОСОБА_5 , ні прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, при цьому ОСОБА_5 в апеляційній скарзі висловив прохання про її розгляд у його відсутність, а прокурор про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду від нього не надійшло, тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів провадження вбачається, що розгляд скарги ОСОБА_5 відбувся без його участі і дані щодо повідомлення ОСОБА_5 про день та час такого розгляду в матеріалах провадження відсутні. При цьому в матеріалах справи також наявна лише копія супровідного листа Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року про направлення ОСОБА_5 копії ухвали, але відсутні докази її отримання. Зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів слідує, що ОСОБА_5 копію цього судового рішення отримав 12 січня 2023 року, а апеляційну скаргу він направив до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку 13 січня 2023 року.

Зважаючи на вказані обставини та оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку ОСОБА_5 пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_5 , то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 27 січня 2022 року ОСОБА_5 , засобами поштового зв`язку, подав до Державного бюро розслідувань заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2022 року, в якій, серед іншого, просив зареєструвати дану заяву в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та відкрити кримінальне провадження за ст. 366 КК України відносно судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 , який, зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби, при розгляді його апеляційної скарги, порушуючи вимоги щодо неупередженого розгляду позовів, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації, постановив завідомо неправосудну ухвалу від 12.05.2017 року по справі №454/2779/16, в результаті чого мав намір незаконно позбавити його доступу до правосуддя та нанести шкоду в сумі 606,32 грн.

Не отримавши інформації щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 05 лютого 2022 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати протиправним невнесення працівниками Державного бюро розслідувань відповідних відомостей на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України, та зобов`язати Державне бюро розслідувань внести відповідні відомості на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні і з таким рішенням погоджується колегія суддів, оскільки визнає безпідставними доводи ОСОБА_5 про те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то, відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 26 січня 2022 року ОСОБА_5 стверджував про скоєння суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, заява ОСОБА_5 не містить об`єктивних даних про вчинення вказаним суддею зазначеного кримінального правопорушення, оскільки за своїм змістом і суттю ця заява є висловленням незгоди із процесуальним рішенням та діями судді у конкретній судовій справі за процедурою цивільно-процесуального закону в апеляційному порядку, зумовленим скасуванням цього судового рішення судом касаційної інстанції, отже не є повідомленням про кримінальне правопорушення, що в свою чергу, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які доводять наявність в діях судді кримінального правопорушення. При цьому зауважує, що всупереч твердженням заявника, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до Державного бюро розслідувань не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, посилання ОСОБА_5 на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду слідчим суддею скарги на бездіяльність органу досудового розслідування є необґрунтованими.

При цьому, що стосується посилань ОСОБА_5 на висновки, викладені у певних судових рішеннях Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг на інші аналогічні ухвали, які були скасовані, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, а саме - у постанові палати, об`єднаної палати, Великої палати Верховного суду, на підставі ч. 4 ст. 442 КПК України, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки висновки слідчого судді в ухвалі про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала від 14 лютого 2022 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, то апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідування, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3