Ухвала

07 березня 2023 року

м. Київ

справа № 545/966/18

провадження № 51 - 1446 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року щодо нього,

встановив:

Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 2 цієї статті у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у вказаній статті, що є підставами для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи, тобто не тільки висунути на підтвердження допущених судом порушень переконливі факти, але й аргументувати як саме ці порушення істотно позначилися на законності та обґрунтованості судового рішення.

Так, зазначаючи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 просить скасувати вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2021 року відносно нього. При цьому взагалі не наводить доводів на обґрунтування незаконності чи необґрунтованості ухвали апеляційного суду з урахуванням положень статей 404, 412, 419 КПК.

Натомість, у своїй касаційній скарзі засуджений в обґрунтування незаконності судового рішення щодо нього, серед іншого, посилаєтья на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Однак, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК. Так, засуджений в прохальній частині скарги, ставить питання про скасування рішення місцевого суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції й не вказує вимоги щодо ухвали суду апеляційної інстанції, що не узгоджуються з повноваженнями касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі.

У протилежному випадку в касаційній скарзі необхідно уточнити як саме бажає особа взяти участь у касаційному розгляді - безпосередньо в залі судового засідання Верховного Суду чи шляхом організації відеоконференції, із вказівкою на конкретний суд.

До того ж, усупереч положенням ч. 5 ст. 427 КПК засуджений ОСОБА_4 не долучив до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень. Це не лише є порушенням вимог ст. 427 КПК, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги обов`язкових приписів статей 424, 426 КПК та розглянути його касаційну скаргу по суті.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак, засуджений в порушення п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК свою касаційну скаргу адресував в Касаційний суд України.

За таких обставин необхідно залишити без руху касаційну скаргу надавши засудженому строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3