Справа № 497/28/23
Провадження № 1-кс/497/24/23
УХВАЛА

10.01.2023 року Болградський районний суд Одеської області, у складі суду

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Болград, клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

05.01.2023 року (зареєстровано через відсутність електрічної енергії 06.01.2023 року) старший слідчий СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000014 від 05.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

З клопотання вбачається, що 04.01.2023 року близько 18:00 години, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Бессарабська в с.Криничне Болградського району, біля домоволодіння, 73, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті даного наїзду, ОСОБА_6 госпіталізовано до Болградської ЦРЛ, де йому діагностовано у тому числі перелом лобної кістки.

За результатами проведеного огляду місця ДТП від 04.01.2023 року, тимчасово вилучено автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва зареєстрований на ОСОБА_7 , однак перебуває у фактичному володінні та розпорядженні у ОСОБА_5 .

Враховуючи, що саме за участю вилученого автомобіля сталася зазначена подія, на ньому збереглися сліди аварії, а тому зазначений автомобіль має значення речового доказу у даному провадженні, в зв`язку з чим його визнано речовим доказом.

З метою збереження вказаного речового доказу у тому ж стані і вигляді, що й на момент його вилучення, за якими можливо встановити обставини та механізм ДТП, а також у зв`язку з необхідністю проведення по вилученому автомобілю дослідження його технічного стану, є необхідність у накладенні арешту на тимчасове вилучене майно, тому слідчий звертається з цім клопотанням.

Старший слідчий СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав 09.01.2023 року заяву про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує, але вважає за можливим передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання володільцеві ОСОБА_5 , за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , так як на даний час по зазначеному автомоіблю експертом автотехніком вже проведені усі необхідні дослідження, а тому не має необхідності поміщати його до спеціального майданчику.

Фактичний володілець та розпорядник вилученого транспортного засобу - ОСОБА_5 , також надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, з клопотанням погодився частково, а саме просив передати йому транспортний засіб на відповідальне зберігання.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо часткового задоволення клопотання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В судовому засіданні встановлено, що 04.01.2023 року до Болградського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 04.01.2023 року близько 18:00 години, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Бессарабська в с.Криничне Болградського району Одеської області біля домоволодіння № 73 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідками чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи. (ЄО №41 від 04.01.2023).

Вказані відомості 05.01.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.01.2023 року вбачається, що працівниками поліції в с.Криничне Болградського району по вул.Бессарабська, буд.73, був оглянутий та вилучений автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав механічні пошкодження. Постановою старшого слідчого Болградського РВП ОСОБА_3 від 05.01.2022 року вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження є всі підстави обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, про що свідчать отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Також слідчим доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, буде використано, як доказ у кримінальному провадженні, а саме як знаряддя вчинення ДТП.

Оцінивши обставини визначені ст.ст. 132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визначення місця зберігання транспортного засобу. Так як сам слідчий у своїй заяві від 09.01.2023 року зазначив про можливість передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання фактичному власникові, так як з транспортним засобом були проведенні відповідні експертні дослідження, тому слідчий суддя вважає необхідним застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна, та передати транспортний засіб на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000014 від 05.01.2023 року, а саме на:

- автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_7 , заборонивши його відчуження, розпорядження та користування.

Передати транспортний засіб на відповідальне зберігання фактичному власникові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідальним за належне виконання даної ухвали визначити старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1