Номер провадження: 11-сс/813/526/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 07.11.2022 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000661 від 23.02.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 4 ст. 358 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000661 від 23.02.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 4 ст. 358 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження на наступні об`єкти нерухомості:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку із кадастровим номером :34:010:0093, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- будинок АДРЕСА_4 ;

- овочесховище, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , склад №3, 4, 20.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийняв до уваги правову підставу для арешту майна, зокрема, необхідність виключення ризиків подальшої реалізації нерухомого майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, внаслідок чого дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна шляхом заборони розпорядження та відчуження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість та постановлення з порушенням норм чинного законодавства та кримінального процесуального права з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишився той факт, що питання, які досліджуються в даному кримінальному провадженні вже розглядаються в межах цивільних правовідносин, зокрема, ОСОБА_7 відповідно до нотаріально затверджених договорів купівлі-продажу від 05.12.2017 набув право власності на будинок АДРЕСА_4 та на земельну ділянку із кадастровим номером :34:010:0093, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , тобто є добросовісним набувачем та законним власником зазначеного нерухомого майна, на теперішній час існує цивільний спір за позовами ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та приватного нотаріусу ОСОБА_11 про визнання недійсними правочинів, скасування державної реєстрації права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, в задоволенні яких було відмовлено рішеннями Київського райсуду м. Одеси від 03.12.2020 та 29.12.2021, які на теперішній час є предметами апеляційного оскарження;

- слідчий суддя не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 не є відповідальним за шкоду, заподіяну діями інших осіб, натомість, досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, всупереч вимог ст. 28 КПК України, триває протягом 5-ти років та за цей час жодній особі не було повідомлено про підозру, не було заявлено цивільного позову та не було вчинено будь-яких слідчих дій;

- клопотання слідчого не містило процесуальних документів, що підтверджують належність власника майна ОСОБА_7 до категорії осіб, визначених ст. 170 КПК України, на майно якого може бути накладено арешт;

- слідчим суддею не надано належної оцінки тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, мети забезпечення збереження речових доказів у клопотанні слідчий не вказав, як і не вказав про мету слідчий суддя.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, в частині накладення арешту шляхом заборони розпорядження та відчуження на земельну ділянку із кадастровим номером :34:010:0093, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , а також постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказані об`єкти нерухомості.

Учасники кримінального провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань на адресу суду не подавали.

Враховуючи неявку учасників провадження без поважних причин, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційній розгляд за відсутності учасників процесу та судове засідання за допомогою технічних засобів не фіксувати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку вимогам клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді від 07.11.2022 про арешт майна, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

При цьому, відповідно до положень абз. 2 ч. 3 зазначеної ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно в к/п №0000661 здійснювався без виклику власника об`єктів нерухомості ОСОБА_7 та, як наслідок, оскаржувана на теперішній час ухвала слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 07.11.2022 була постановлена та проголошена за його відсутності (т. 2, а.с. 109), що свідчить про те, що останній не був обізнаний про її існування.

Натомість, 03.03.2023 на адресу Київського райсуду м. Одеси надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 про надання копії оскаржуваної ухвали слідчого судді, яку представник, відповідно до власноручної розписки, отримав 14.03.2023 (т. 2, а.с. 117).

Апеляційна скарга на вищезгадану ухвалу слідчого судді представником ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , разом із клопотанням про поновлення строку, була подана через підсистему «Електронний суд» 19.03.2023, та, відповідно до вимог ч.ч. 3, 5, 6 ст. 115 КПК України, вважається поданою 20.03.2023.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд звертає увагу представника власника майна ОСОБА_6 на те, що для нього, як для представника особи, без виклику якої було постановлено ухвалу слідчого судді відповідно до вимог вищевикладеного абз. 2 ч. 3 зазначеної ст. 395 КПК України, строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 07.11.2022 починає відраховуватись з моменту отримання копії зазначеного судового рішення, тобто з 14.03.2023, внаслідок чого останнім днем строку, відповідно до положень вищезгаданих ч.ч. 3, 5, 6 ст. 115 КПК України, є 20.03.2023.

Відтак, представником власника майна ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 , з огляду на викладені вище положення кримінального процесуального закону, не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, тому підстав для розгляду судом апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що слідчий просив накласти арешт на зазначені у ньому об`єкти нерухомого майна з метою збереження доказів в кримінальному провадженні, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, приховування вищевказаних об`єктів нерухомості, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо них, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації та цивільного позову (т. 1, а.с. 1-16).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що посилання представника на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не містить мети забезпечення збереження речових доказів спростовується змістом такого клопотання, відповідно до якого слідчий в якості мети накладення арешту зазначив, серед іншого, й збереження речових доказів.

При цьому, відповідно до змісту клопотання, витягу з ЄРДР в к/п №0000661 (т. 1, а.с. 17-25) та інших матеріалів провадження, на теперішній час СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 4 ст. 358 КК України, зокрема, у зв`язку із заволодінням гр. ОСОБА_13 шахрайським шляхом належними потерпілому ОСОБА_14 та членам його сім`ї об`єктами нерухомості, розташованими за адресом: АДРЕСА_7 .

Так, в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_13 , ввівши в оману потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , заволодів належним їм майном, зокрема, об`єктами нерухомості та грошовими коштами.

Так, між ОСОБА_9 та знайомим ОСОБА_13 ОСОБА_15 укладено договір позики НВС 149431 від 11.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за №1277, відповідно до якого ОСОБА_9 взяла в позику у ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 306 000 доларів США та зобов`язується повернути цю суму до 11.12.2016. До цього договору було укладено іпотечний договір НВС 149451 від 11.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , згідно якого якщо ОСОБА_9 не поверне ОСОБА_15 грошові кошти у зазначеній вище сумі у встановлений строк, то земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:010:0093 та будинок АДРЕСА_8 , переходить у власність ОСОБА_15 .

Як підтвердження того, що ОСОБА_13 віддає борг ОСОБА_15 , останній надав оригінал заяви серії НАІ 320921 від 15.03.2016 про те, що він передав 25 375 доларів США представнику ОСОБА_15 гр. ОСОБА_17 , а в подальшому повідомив потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 про те, що договір позики із ОСОБА_15 ним був закритий без присутності ОСОБА_9 та умови повністю виконані.

В подальшому, зі слів потерпілих, 30.03.2016 ОСОБА_13 запросив потерпілий ОСОБА_14 та ОСОБА_9 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , де їм було передано чорновий варіант договору позики та іпотеки між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , який вона підписала та нотаріус повідомила, щоб вони прийшли в інший день, коли буде присутній сам ОСОБА_18 для підписання основного договору, проте останні так і не потрапили до зазначеного нотаріуса та не підписували оригіналів будь-яких договорів із ОСОБА_18 , в тому числі в його присутності.

Надалі, зі слів потерпілих, 30.03.2016 нотаріус ОСОБА_11 оформила підроблений договір про припинення договору позики, зареєстрованого в реєстрі під №1277 від 11.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №335, який, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 , вона не підписувала.

Згодом, 30.03.2016 ОСОБА_13 , діючи спільно із приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , оформив договір купівлі-продажу НАІ 370019, 370020, 370021 між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №337, відповідно до якого ОСОБА_9 продає ОСОБА_18 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:010:0093. Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 , остання цей договір не підписувала.

Окрім того, 30.03.2016 ОСОБА_13 , діючи спільно із приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , оформив договір купівлі-продажу НАІ 370022, 370023, 370024 між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №340, відповідно до якого ОСОБА_9 продає ОСОБА_19 об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_8 . Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 , остання цей договір не підписувала.

До укладання цих договорів ОСОБА_18 написав розписку від 30.03.2016 нотаріусу про те, що якщо ОСОБА_13 поверне йому 200 000 доларів США боргу та 84 000 доларів США відсотків, він ( ОСОБА_18 ) зобов`язується повернути ОСОБА_9 земельну ділянку та будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу НМХ 776426, 776427, 776428 від 05.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 та зареєстрованого в реєстрі за №1455 та договору купівлі-продажу НМХ 776423, 776424, 776425 від 05.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 та зареєстрованого в реєстрі за №1453, ОСОБА_18 продає ОСОБА_7 об`єкти нерухомого майна, зокрема: земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:010:0093 та будинок за адресою: АДРЕСА_8 .

05.12.2017 ОСОБА_13 оформлює кредит у банку ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» на свою дочку ОСОБА_21 на суму 11 430 грн., майновим поручителем якого виступає ОСОБА_7 , предметом іпотеки виступають вищезгадані об`єкти нерухомості (земельна ділянка та будинок).

Окрім того, відповідно до інформації з реєстру (довідка №313750314 та 313750754 від 31.10.2022) встановлено, що укладається іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , іпотекодавцем за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та різними позичальниками, виступає гр. ОСОБА_7 , а предметами іпотеки виступають наступні об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:010:0093 та будинок за адресою: АДРЕСА_8 .

Диспозиції кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 190, ч. 1 ст. 388 та ч. 4 ст. 358 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення яких на теперішній час здійснюється в межах к/п №0000661, передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації та використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі аналізу матеріалів провадження та додатків до апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_7 , який на теперішній час є юридичним власником об`єктів нерухомості, зокрема, будинку АДРЕСА_4 та земельної ділянки із кадастровим номером :34:010:0093, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , придбав зазначені об`єкти 05.12.2017 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу між ним та ОСОБА_18 , при цьому, ОСОБА_18 придбав вищевказані об`єкти нерухомості 30.03.2016 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу між ним та ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_7 в даному випадку є добросовісним набувачем вищевказаних об`єктів нерухомості.

Разом із тим, абзацом 2 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Водночас, враховуючи викладене апеляційним судом вище, з показань потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 не підписувала договір купівлі-продажу НАІ 370019, 370020, 370021 між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №337, відповідно до якого ОСОБА_9 продає ОСОБА_18 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:010:0093, а також договір купівлі-продажу НАІ 370022, 370023, 370024 між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №340, відповідно до якого ОСОБА_9 продає ОСОБА_19 об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_8 .

Окрім того, в цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта та зауважує на тому, що стосовно вищевказаних об`єктів нерухомості на теперішній час існує цивільно-правовий спір, зокрема, рішеннями судів 1-ої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних заяв ОСОБА_9 до ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про визнання недійсними правочинів, скасування державної реєстрації права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, припинення іпотечного обтяження відповідно, які на теперішній час я є предметом апеляційного оскарження, тобто остаточне рішення по справі наразі не прийнято.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вищевказані об`єкти нерухомості є спірними, у зв`язку із чим існує необхідність у встановленні правомірності переходу права власності на них, тобто на теперішній час досудове розслідування зазначеного к/п №0000661 триває, здійснюється подальше проведення слідчих (процесуальних) дій для встановлення всіх обставин провадження.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначені вище будинок та земельна ділянка мають ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, існують обґрунтовані підстави вважати, що вказана нерухомість могла бути об`єктом кримінально протиправних дій в межах зазначеного к/п №0000661 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 4 ст. 358 КК України.

Твердження представника щодо не заявлення в зазначеному провадженні цивільного позову не відповідають дійсності, натомість, відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_22 подали до ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_28 , ОСОБА_21 та ОСОБА_29 позовну заяву про відшкодування шкоди, заподіяної злочином в к/п №0000661 (т. 2, а.с. 35-38).

Разом із тим, апеляційний суд приймає до уваги та вважає слушними доводи апелянта стосовно того, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, всупереч вимог ст. 28 КПК України, триває протягом 5-ти років та жодній особі не було повідомлено про підозру, разом із тим, зазначені обставини не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді про арешт майна, з урахуванням наявності обґрунтованих підстав для його накладення.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу представника на те, що власник майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування майна, із можливістю довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Так, апеляційний суд окремо наголошує на тому факті, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді було обмежено лише правомочність власника майна ОСОБА_7 щодо розпорядження та відчуження належних йому об`єктів нерухомості, без обмеження правомочностей володіння та користування, тобто в даному випадку, на переконання колегії суддів, слідчий суддя застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 , а також скасування законної, слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 406, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 07.11.2022, якою в межах к/п №0000661 від 23.02.2018 накладено арешт із забороною розпорядження та відчуження на об`єкти нерухомості, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4