КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1457/2022 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
№ 369/1256/20
Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володарка Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволеночастково. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 200 000 грн. завданої моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

Так, 22.04.2017, близько 10 год. 50 хв. ОСОБА_7 , керуючи автобусом марки «БАЗ-А079.19», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в крайній лівій смузі по автомобільній дорозі сполученням «Київ - Одеса» в межах населеного пункту - смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області зі сторони м. Києва в напрямку до м. Одеса, в порушення вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху України /далі - ПДР України/, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, в результаті чого на 16 км + 750 метрів даної автомобільної дороги, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 ПДР Українита дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, грубо ігноруючи зупинку інших транспортних засобів перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом, які знаходились в сусідніх смугах руху в напрямку м. Одеси, не зменшив швидкість руху та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, порушуючи вимоги п. 18.4 ПДРУкраїни, відповідно до якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину даної дороги по нерегульованому пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху в сторону м. Одеса.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта № 235 від 16.05.2017, отримала множинні тілесні ушкодження скелету та внутрішніх органів, від яких померла в кареті екстреної медичної допомоги під час транспортування до лікарні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просить змінити вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Просить пом`якшити покарання, застосувавши інститут звільнення від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, захисник вважає, що висновки суду про грубе порушення ОСОБА_7 п.п. 1.5, 2.3б, 18.4 ПДР України не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження. На думку захисника, порушення його підзахисним вказаних пунктів ПДР України не може бути грубим з точки зору теорії права. Також апелянт зазначає, що покладені в основу обвинувального вироку докази, такі як дані висновку експертів № 12-1/841 від 03.07.2017, № 27-АТ/5 від 28.02.2019, показання обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 невірно трактовані судом. Так, обвинувачений вказував, що потерпіла раптово з`явилася на дорозі, а до цього він її не бачив. Показання свідка ОСОБА_13 щодо зупинки інших легкових автомобілів, які є низькими, а тому водій ОСОБА_7 повинен був бачити потерпілу, яка йшла по пішохідному переходу, не були предметом перевірки, в тому числі, й під час слідчого експерименту за участі даного свідка.

Крім того, захисник вважає, що суд допустив неповноту судового слідства, оскільки обмежив сторону обвинувачення в часі для забезпечення допиту свідків з його боку. Захист вважає, що такі дії суду перешкодили встановити істину. Тому апелянт вважає, що суд не вірно оцінив дорожньо-транспортну обстановку, що склалася, поклавши в основу вироку визнання вини ОСОБА_7 , призначивши занадто суворе покарання.

На думку захисника, призначаючи його підзахисному покарання, суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце роботи, одружений, має дітей. Має обвинувачений і незадовільний стан здоров`я, оскільки є людиною з інвалідністю 2 групи. Не звернув належної уваги суд на поведінку обвинуваченого після події. Він відшкодував потерпілому матеріальні збитки, щиро розкаявся у вчиненому. Сам потерпілий не наполягав на позбавленні волі ОСОБА_7 . Тому сторона захисту вважає, що суд міг призначити основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України зі звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями представник потерпілого ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити в частині цивільного позову. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 3 000 000 грн моральної шкоди.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт вказує про неврахування судом належним чином обсягу душевних страждань, які він переживає через втрату єдиної доньки в результаті скоєного обвинуваченим злочину. Вказує апелянт про незадовільне психічне здоров`я матері загиблої, дружини потерпілого - ОСОБА_14 . Вона, через смерть доньки, почала страждати психічними розладами, потребує постійного лікування, перебувала на стаціонарному лікуванні, а в 2019 році намагалася вчинити суїцид. До теперішнього часу ОСОБА_14 продовжує лікування та не може пережити смерть своєї дитини. Суд першої інстанції, задовольнивши поданий цивільний позов, не навів жодних аргументів прийнятого рішення, чим порушив ст. 374 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, думку представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_9 та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який підтримав частково апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Захисник, висловлюючи прохання застосувати до його підзахисного інститут звільнення від відбування основного покарання, серед іншого, звертає увагу суду на щире каяття ОСОБА_7 у скоєному. При цьому обґрунтування сторони захисту фактично свідчить про не визнання обвинуваченим своєї вини. Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно трактовані показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, яким чином потерпіла з`явилася на пішохідному переході, а саме те, що вона рухалася в прискореному темпі, дивлячись в мобільний телефон, а не на проїзну частину, у даному випадку, не зменшують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим злочину. З досліджених судом доказів, вбачається, що водій ОСОБА_7 , керуючи автобусом марки «БАЗ-А079.19», д.н.з. НОМЕР_1 перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшив швидкість руху та не зупинився, допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину даної дороги по пішохідному переходу. Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_11 переходила дорогу дивлячись в телефон, а також пришвидшила рух, з урахуванням того, що інші водії транспортних засобів на цій же ділянці дороги зупинилися та пропустили вказаного пішохода, на думку колегії суддів, не впливають на правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_7 . Останній зобов`язаний був дотримуватись ПДР України, їх порушення, призвело до наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_11 . На думку колегії суддів, фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 злочину, свідчать про грубе порушення останнім ПДР України. Висловлене обвинуваченим співчуття батькам загиблої та жаль з приводу події, яка трапилася також не зменшують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Так, під час призначення ОСОБА_7 покарання судом враховані характер та ступінь вчиненого обвинуваченим злочину, а також наслідки, які в результаті настали у вигляді смерті людини. Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, судом врахований стан здоров`я ОСОБА_7 , його ставлення до наслідків скоєного, а саме осуд своєї поведінки, добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Проте враховано судом і обставини скоєного ОСОБА_7 злочину та наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , яка дотримуючись ПДР України переходила пішохідний перехід. На думку колегії суддів, з урахування вище викладених обставин, думки представника потерпілого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, а також відшкодування матеріальної шкоди, вид та розмір покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України сприятиме меті, визначеній ст. 50 КК України. Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.

Натомість колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 в частині вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 .

Відповдіно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів судового провадження судом не в повній мірі дотримано положення вказаних законів. До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_10 подано позовну заяву зі змінами та уточненнями про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_7 . Остання містить обґрунтування заявлених сум до відшкодування як моральної шкоди, так і матеріальних збитків. Суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовної заяви в частині відшкодування матеріальної шкоди мотивував належним чином своє рішення. Однак, прийняте рішення про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн, судом взагалі не мотивоване, крім вказівки про дотримання принципу розумності та справедливості. З матеріалів судового провадження та наданих документів представником потерпілого вбачається, що ОСОБА_11 , будучи людиною молодого віку, загинула в результаті злочинних дій ОСОБА_7 ОСОБА_11 була донькою у ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Після смерті ОСОБА_11 , яка була єдиною дитиною в родині, її матір - ОСОБА_14 від сильних душевних страждань почала страждати психічними розладами, в результаті чого проходила ряд стаціонарних лікувань в медичних закладах та потребує подальшого догляду й лікування. Для потерпілого ОСОБА_10 смерть дитини та, як наслідок, порушення психічного здоров`я дружини також завдали сильних душевних страждань. З цих підстав колегія суддів вважає, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2021 в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні. З урахуванням характеру правопорушення, допущеного ОСОБА_7 , глибини фізичних та душевних страждань, які переживає потерпілий через невідворотність трагічних наслідків, дотримуючись принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що сума відшкодування моральної шкоди підлягає збільшенню до 1 000 000 грн. В решті вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2021 щодо ОСОБА_7 підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову. Збільшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 до 1 000 000 /один мільйон/ гривень.

В решті вирокКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_16

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1457/2022 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1

№ 369/1256/20

Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володарка Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову. Збільшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 до 1 000 000 /один мільйон/ гривень.

В решті вирокКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 26 грудня 2022 року о 09 годині 30 хвилин.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_16