Справа № 175/690/23
Провадження № 1-кп/175/35/23
Вирок

Іменем України

04 квітня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

а також законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000018 відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області, там же зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , з середньою технічною освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

встановив:

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 від 10.07.2015 року обвинувачений ОСОБА_6 є батьком малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 року ОСОБА_6 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 16 вересня 2016 року до його повноліття. Рішенням того ж суду від 18.03.2020 року змінено розмір аліментів, визначених рішенням від 31.10.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_8 з 800 грн. на 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду.

Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання малолітнього сина, які покладені на нього як батька ч.2 ст.51 Конституції України та ст.ст.150, 152, 155,

180 Сімейного кодексу України (далі СК України або Сімейний кодекс), ігноруючи загальноприйняті норми, що гарантують нормальний розвиток, виховання та здоров`я дітей, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки та маючи умисел, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, у період часу з 01.04.2021 по 01.02.2023 року злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_9 , а саме: без поважних причин офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не звертався у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, протягом тривалого часу, працюючи у фізичних осіб-підприємців і приватних осіб і маючи тимчасовий заробіток, з метою ухилення від сплати аліментів, не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, ігноруючи вимоги державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного МРУМЮ (м. Одеса) про необхідність виконання аліментних зобов`язань, не надавав будь- якої матеріальної допомоги на утримання дитини, в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів і становить 28723,50 грн.

Таким чином, за період злісного ухилення ОСОБА_10 від виконання аліментних зобов`язань з 01.04.2021 по 01.02.2023 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у сумі 28723,50 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину визнав повністю і пояснив, що за обставин, викладених у обвинувальному акті, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , яка виникла через відсутність офіційної роботи, нестабільних заробітків і тяжкої хвороби матері, а також його неналежного ставлення до своїх батьківських обов`язків. У скоєному щиросердно кається, на даний час він усвідомлює свою провину і зобов`язується регулярно платити аліменти та погасити заборгованість. На підтвердження цього надав квитанції про перерахування ОСОБА_11 у березні та квітні 2023 року відповідно 3000 грн. і 2000 грн.

Провина обвинуваченого у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_5 , яка у суді пояснила, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, ОСОБА_6 деякий час, поки працював офіційно, сплачував аліменти, а після звільнення з роботи сплачував аліменти тільки після того, як його викликав виконавець. Добровільної допомоги на утримання сина він не надавав, із сином не спілкується, на його телефоні дзвінки не відповідає. Вважає, що обвинувачений винен і заслуговує на покарання, запропоноване прокурором.

Матеріалами кримінального провадження № 0000018, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.02.2023 року, із якого убачається, що ОСОБА_12 просить органи поліції притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , який ухиляється від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 (а.к.п.7);

- копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 10.07.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 є батьком малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.к.п.120);

- копіями рішень Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 року та від 18.03.2020 року про стягнення та збільшення розміру аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_13 (а.к.п.137,139);

- копією виконавчого провадження № 53069303 від 01.06.2017 року і розрахунком головного державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ОСОБА_14 заборгованості зі сплати аліментів, із яких убачається, що за період з 01.04.2021 по 01.02.2023 року ОСОБА_6 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у сумі 28723,50 грн., тоді як він неодноразово викликався до державного виконавця, йому роз`яснювався обов`язок щомісяця сплачувати аліменти, він був тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього Виконавчим листом № 2-175/3721/16-ц про стягнення аліментів, був попереджений про необхідність надавати квитанції державному виконавцю та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів (а.к.п.79-112).

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті 15.02.2023 року, і його умисні дії кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) за ознакою тривалості ухилення.

Об`єктом даного злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини

(ст.ст.8,11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції ООН, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст.180) та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Предметом кримінального правопорушення, яке аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про його злісне ухилення від сплати аліментів. Доводи ОСОБА_10 про хворобу матері, відсутність постійної роботи та інше, суд вважає неспроможними у зв`язку з тим, що вказані ним обставини, хоча і мали місце, не перешкоджали йому виконувати свої обов`язки батька.

За змістом ст.27 Конвенції ООН та вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_6 у період з 01.04.2021 по 01.02.2023 року, тобто тривалий час, не вчиняв будь-яких дій для належного матеріального забезпечення свого малолітнього сина.

Згідно з обвинувальним актом, період злісного ухилення ОСОБА_10 від сплати аліментів визначений певним часом, а саме з 01.04.2021 по 01.02.2023 року. За цей період сума заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини складає суму в розмірі 28723,50 грн., що убачається з розрахунку головного державного виконавця Слобожанського ВДВС ОСОБА_14 (а.к.п.112).

Разом з тим, заборгованість зі сплати аліментів визначена у розмірі 67871,42 грн., що сукупно перевищують суму виплат понад три місяці відповідних платежів.

Суд вважає можливим уточнити суму заборгованості, яка за період з 01.04.2021 по 01.02.2023 року складає суму в розмірі 28723,50 грн., оскільки це відповідатиме фактичним даним, установленим під час судового провадження і не буде суперечити вимогам закону.

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини справи та особу ОСОБА_10 , - уперше притягається до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зі слів - фактично працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щире каяття та часткове погашення заборгованості в загальному розмірі 5000 грн.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_10 , його ставлення до наслідків вчиненого кримінального проступку, а також позиції прокурора та потерпілої щодо виду та міри покарання, суд вважає можливим призначити запропоноване прокурором покарання у виді громадських робіт, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов потерпілою та витрати на залучення експерта стороною обвинувачення не заявлялися, запобіжний захід обвинуваченому не обирався, речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді громадських робіт строком 120 (сто) годин.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1