Номер провадження: 11-сс/813/159/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового

засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2022 року про накладення арешту на грошові кошти та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями,-

ВСТАНОВИВ:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна.

Накладено арешт на грошові кошти та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями, що надходять та вже знаходяться на розрахункових рахунках:

ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1 ) рахунок № НОМЕР_2 у валюті ГРН., відкритий в ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209);

- ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_3 ): рахунок № НОМЕР_4 у валюті ГРН., відкритий в ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209);

- ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_5 ): рахунки№ НОМЕР_6 у валюті EUR, № НОМЕР_7 у валюті ГРН., № НОМЕР_8 у валюті ГРН., відкриті в ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209);

ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_9 ): рахунки № НОМЕР_10 у валюті EUR, № НОМЕР_11 у валюті ГРН., № НОМЕР_12 у валюті ГРН., відкриті в ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209);

- ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_13 ): рахунок № НОМЕР_14 у валюті ГРН, відкритий в ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209).

Зобов`язано службових осіб ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209) подати до Управління СБ України в Одеській області відомості щодо залишку грошових коштів на вказаних вище рахунках на момент отримання ухвали суду про зупинення видаткових операцій по рахунку.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі, яка подана 09.01.2023 року представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на відсутність та недоведеність прокурором підстав та мети арешту грошових коштів ОСОБА_8 .

Зазначає, що слідчий у клопотанні не вказав всі відомості , передбачені ст. 171 КПК України.

Зазначає, що матеріали справи не містять постанови про визнання майна речовими доказами, відомостей, коли були відкриті ці рахунки, для того, щоб можна було встановити мету їх відкриття. Вказує, що відповідно до доданого до апеляційної скарги витягу з рахунку , усі грошові кошти, наявні на рахунку ОСОБА_8 були зараховані на рахунок до подій, про які йдеться у поданому слідчим клопотанні, тобто до 17.08.2022 року , що виключає будь- яку доказовість цих грошових коштів.

Обставини, на які слідчий посилається у клопотанні про арешт майна не підтверджені доказами , що свідчить про необґрунтованість клопотання.

Не є обґрунтованим твердження слідчого про причетність ОСОБА_8 до підривної або іншої протиправної діяльності.

Які підстави чи розумні підозри вважати арештовані кошти доказом будь-якого злочину слідчий не зазначив.

Не зазначено обставин , які відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 170 КПК дають підстави для накладення арешту на майно третьої особи.

Матеріали справи не містить доказів того, що арештоване майно набуто ОСОБА_8 безоплатно або за ціною, вищою або нижчою за ринкову вартість.

Питання наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК та їх відображення в оскаржуваній ухвалі не піднімається, що свідчить про невмотивованість оскаржуваної ухвали.

Ніяких речей та документів слідчим не вилучалось, тому посилання в ухвалі слідчого судді на відповідність вилучених речей і документів критеріями речових доказів є безпідставним, а сама ухвала невмотивованою.

Не є обґрунтованою слідчим і мета накладення арешту, оскільки ніяких експертиз слідчий не збирався проводити з арештованими коштами, що прямо вбачається зі змісту клопотання.

Клопотання слідчого розглянуто з порушенням визначених ч. 1 ст. 172 КПК строків.

Копія витягу з ЄРДР , яка була долучена до клопотання слідчого не містить навіть за змістом схожої інформації щодо фактажу, викладеному у клопотанні слідчого, що свідчить про проведення процесуальних дій без внесення відповідної інформації до ЄРДР, що прямо заборонено ч. 3 ст. 214 КПК.

Копія рапорту та повідомлення, що стали підставою для внесення вказаної інформації до ЄРДР були датовані 02.03.2022 року, тобто за півроку до подій, про які йшлося в клопотанні слідчого і відповідно не містили у своєму змісті вказівки на події, про які йдеться у клопотанні. Вони стосуються правопорушень , передбачених ч.3 ст. 110 КК, яка до подій, вказаних у клопотанні слідчого не має жодного відношення.

Апелянт порушує питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, посилаючись на те , що клопотання слідчого було розглянуто без виклику ОСОБА_8 . Про арешт свого рахунку ОСОБА_8 дізналася від працівників банку та відразу звернулася до адвоката ОСОБА_14 за його заявою було надано можливість ознайомитися з оскаржуваною ухвалою та поданим слідчим клопотання 04.01.2023 року. Ознайомитися з додатками до клопотання слідчого слідчим суддею було заборонено.

Тому строк на оскарження був недотриманий з поважних причин.

Позиція учасників судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Послався на те, що 06.02.2023 року до ЄРДР внесено відомості за фактом вчинення ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 крадіжки з банківських установ Херсонської області фізично-пошкоджених гривневих купюр, якими через термінали та банкомати самообслуговування АТ КБ Приватбанк поповнювали власні картки та картки третіх осіб, які об`єднані в одне провадження з кримінальним провадженням внесеним до ЄРДР за №0000272 . Грошові кошти , на які знаходяться на рахунках та на які накладено арешт мають доказове значення у справі. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді , позиції прокурора та адвокат ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.

Згідно вимог ч. 2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч.3 ст. 395 КПК, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 не повідомлялися слідчим суддею про день, час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна, не були присутніми в судовому засіданні 18.10.2022 року та копія ухвали слідчого судді від 18.10.2022 року їм в межах строку на апеляційне оскарження не направлялась.

Представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 отримав копію ухвали слідчого судді 04.01.2023 (а.с. 54), звернувшись до суду із відповідним запитом та 09.01.2023 подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу.

Тобто, за наведених обставин, враховуючи, що доказів на підтвердження того, що скаржник отримав копію ухвали раніше ніж 04.01.2023року не має, а тому слід прийти до висновку, що строк визначений ч. 3 ст. 395 КПК України для оскарження ухвали слідчого судді представником ОСОБА_8 не пропущений, зважаючи на подачу ним апеляційної скарги 09.01.2023 року.

Відповідно до ч.1 , 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України передбачені правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, які мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

За приписами ч.4 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч.1 ст. 96-2 КК.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону.

У клопотанні слідчого зазначено, що слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000272 .

Згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області від 02.03.2022, в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України забороненими міжнародним законодавством способами та засобами, отримано дані про діяльність в Україні та зокрема в Одеському регіоні окремих груп осіб, які вчиняють умисні дії на користь ворога, чим умисно вчиняють дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призводять до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Крім того, у відповідності до відповіді на доручення 5 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області (вих. № 65/16/867 від 07.09.2022) встановлено групу осіб, яка в умовах повномасштабного російського вторгнення в Україну, вчиняє умисні дії, направлені на підтримку збройної агресії рф, а також сприяє в проведенні розвідувально-підривної діяльності на території Одеського регіону.

Так, у період з 17.08.2022 по 28.08.2022 року фізичні особи через термінали та банкомати самообслуговування AT КБ «Приватбанк» поповнювали власні картки та картки третіх осіб, фізично-пошкодженими гривневими купюрами номіналами 500 і 1000 грн. (продірявлені у 3-х місцях). За наявними даними, вказані грошові кошти мають походження з Херсонської області. Такі купюри були підготовлені для знищення державною банківською установою AT «Ощадбанк» у м. Херсон для їх подальшої утилізації у разі захвату військами рф банку. Разом з цим, окупанти, можливо, за сприянням співробітників AT «Ощадбанк», які згодились співпрацювати з «окупаційною владою» поширили їх серед населення. За попередніми даними, загальний обсяг таких грошових коштів в Одеській області становить близько 15 млн. грн.

Згідно вказаної відповіді на доручення та листа АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що до вказаного злочину причетні громадяни України ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, згідно у відповідності до відповіді на доручення 5 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області (вих. № 65/16/3445 від 05.10.2022) вбачається, що для вчинення вищевказаних злочинних дії вказані особи відкрили рахунки в банківських установах Одеської області з допомогою яких, у період з 17.08.2022 по 28.08.2022 року через термінали та банкомати самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) поповнювали власні картки та картки третіх осіб, фізично-пошкодженими гривневими купюрами номіналами 500 і 1 000 грн. (продірявлені у 3-х місцях), які в подальшому перераховувались на банківські картки відкриті в ПАТ «АБ Південний» (МФО 328209) на ім`я наступних осіб:

ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1 ) рахунок № НОМЕР_2 у валюті грн.;

ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_3 ): рахунок № НОМЕР_4 у валюті грн.;

ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_5 ): рахунки № НОМЕР_6 у валюті EUR, № НОМЕР_7 у валюті ГРН., № НОМЕР_8 у валюті грн.;

ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_9 ): рахунки № НОМЕР_10 у валюті EUR, № НОМЕР_11 у валюті ГРН., № НОМЕР_12 у валюті грн.;

ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_13 ): рахунок № НОМЕР_14 у валюті грн..

Також, згідно отриманої інформації, на вказані рахунки перераховувались грошові кошти, які попередньо ОСОБА_15 та ОСОБА_11 через термінали та банкомати самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) були поповнені, фізично-пошкодженими гривневими купюрами номіналами 500 і 1 000 грн. (продірявлені у 3-х місцях). Вказані грошові кошти містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є об`єктом кримінально-протиправних дій. Крім того, вказані грошові кошти, які надходять і знаходяться на вказаних розрахункових рахунках, без прийняття відповідно рішення про арешт, будуть безпідставно та незаконно переведенні в готівку або на рахунки третіх осіб. Вилучені предмети та документи, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України безготівкові кошти, які знаходяться на вказаних розрахункових рахунках ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 можуть бути використані як речові докази, в тому числі є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що грошові кошти на вказаних розрахункових рахунках є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у третіх осіб для можливої конфіскації майна.

Слідчий зазначив, що з метою забезпечення збереження грошових коштів, які за обставинами кримінального провадження можуть бути визнані речовими доказами, а також забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду , запобігання можливості їх приховування, передачі відчуження, просив винести ухвалу про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями, що надходять та вже знаходяться на розрахункових рахунках перелічених у клопотанні осіб, та зобов`язати службових осіб ПАТ АБ Південний подати до управління СБУ відомості щодо залишку грошових коштах на рахунках на момент отримання ухвали суду про зупинення видаткових операцій по рахунку.

Задовольняючи клопотання слідчого та мотивуючи необхідність накладення арешту на майно перелічене в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання та положення ст. 170 КПК України зазначив , що можна дійти висновку , що вказані речі і документи відповідають критеріям, зазначеним ст. 98 КПК у зв`язку з чим відповідно до п.1ч.2 ст. 170 КПК на вилучені речі та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та проведення з ними в подальшому відповідних експертних досліджень.

Проте, не зрозуміло, на які саме вилучені речі та документи посилається слідчий суддя, зважаючи на те, що слідчим суддею зроблені висновки щодо відповідності критеріям речовим доказам вилучених речей і документів, тоді як арешт накладено на грошові кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках в банку .

Жодного висновку щодо підстав накладення арешту на майно, перелічене у резолютивній частині ухвали , зокрема безготівкові грошові кошти слідчий суддя не зробив взагалі.

За загальним змістом ухвали слідчого судді видно, що підставою та метою накладення арешту на майно слідчий суддя визначив необхідність його збереження як речового доказу. Однак жодного висновку слідчий суддя не навів щодо того яким критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України відповідають безготівкові грошові кошти, які знаходяться на рахунках, вказаних у резолютивній частині ухвали.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді є невмотивованою є слушними.

Навівши в ухвалі фактично лише зміст клопотання слідчого та положення процесуальних норм, що регулює питання арешту майна , зробивши висновок про те, що клопотання слідчого є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню, слідчий суддя не надав оцінку відповідності змісту клопотання про накладення арешту на майно вимогам ст. 171 КПК .

Разом із тим, зі змісту клопотання вбачається, що слідчий належним чином не мотивував своє клопотання щодо можливості використання безготівкових грошових коштів, що знаходяться на рахунках, та які будуть надходити на рахунки вказаних фізичних осіб та у якому саме кримінальному провадженні , за якими ознаками та коли саме внесені відомості щодо ЄРДР за обставинами , які викладені у клопотанні, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням яке розслідується, та майном, на яке він просить накласти арешт.

У клопотанні не вказані документи , які підтверджують право власності на майно, або конкретні факти і докази , що свідчать про володіння, користування чи розпорядження особами , вказаними у клопотанні таким майном.

За змістом клопотання зазначено, що рахунки поповнювалися ОСОБА_15 та ОСОБА_11 через термінали та банкомати фізично пошкодженими купюрами номіналом 500 і 1000 грн. Вказані грошові кошти містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин. Отже, слідчий зазначив , що пошкоджені купюри містять відомості, які можуть бути використані як доказ.

Разом із цим , слідчий просить накласти арешт на безготівкові грошові кошти, що знаходяться на рахунках та інші цінності і зупинення видаткових операцій по коштам , які вже знаходяться на рахунках та що надходять.

При цьому слідчий вказує, що накладення арешту на грошові кошти необхідно, оскільки вони є доказом злочину, підлягають спеціальній конфіскації у третіх осіб для можливої конфіскації майна.

Тобто метою накладення арешту на грошові кошти , які знаходяться на рахунку і ті , які продовжують надходити, слідчий визначив одночасно збереження речових доказів, а також спеціальну конфіскацію та конфіскацію майна за вироком суду.

Грошові кошти існують в Україні у готівковій (формі грошових знаків) та безготівковій (формі записів на рахунках) формах( ст. 3 Закону України Про платіжні послуги ).

Викладаючи зміст клопотання, слідчий обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтовує яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає майно - безготівкові грошові кошти та інші цінності ( які саме), що знаходяться на рахунках перелічених у клопотанні осіб та будуть надходити у подальшому, для доведення яких саме обставин це майно може бути використане , які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, чи визнане це майно речовим доказом та в якій сумі , який процесуальний статус мають особи, на грошові кошти на рахунках яких слідчий просить накласти арешт, за якою нормою закону підлягають кваліфікації їх дії, зважаючи, що метою накладення арешту на майно слідчий визначив одночасно збереження речових доказів, можливість спеціальної конфіскації та конфіскації майна.

Відсутність належного мотивування у клопотанні слідчого яке саме майно є речовим доказом, та за якими критеріями воно може бути віднесене до речового доказу, перешкоджає слідчому судді перевірити доводи та вимоги клопотання та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя здійснює судовий розгляд в межах клопотання , не наділений процесуальними повноваженнями самостійно визначати критерії для віднесення майна до речових доказів , а має здійснювати перевірку викладених у клопотанні доводів, до змісту якого визначені конкретні вимоги , передбачені ст. 171 КПК.

До матеріалів клопотання постанови слідчого про визнання речовими доказами на час звернення до слідчого судді із клопотанням не додано, отже за відсутності відповідного мотивування у клопотанні слідчого не можна дати оцінку твердженням органу досудового розслідування про відповідність зазначеного у клопотанні майна критеріям речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає, аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення. При цьому, слідчий суддя посилається в ухвалі на необхідність накладення арешту на вилучені речі та документи з метою забезпечення збереження речових доказів. Жодних висновків щодо відповідності критеріям речових доказів майна , на яке було накладено арешт грошові кошти на рахунках ,ухвала слідчого судді не містить.

Як видно , клопотання слідчого , було розглянуто без виклику і участі осіб, на рахунки яких було накладено арешт, отже вони не мали процесуальної можливості навести свої доводи щодо суті клопотання.

Приписи ч.2 ст. 172 КПК України передбачають процесуальні підстави для розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

До апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 було додано роздруківку руху коштів по рахунку № НОМЕР_15 , з якої вбачається, що надходження на цей рахунок коштів 399950 грн. та 9782000 грн. здійснено 23.03.2022 року внесенням готівки на поточний рахунок ОСОБА_8 .

Будь-яких спростувань цих відомостей та їх достовірність під час апеляційного розгляду прокурором не здійснено. Прокурор зазначив, що додаткову перевірку відомостей, вказаних у роздруківці з часу отримання її копії орган досудового розслідування не здійснював.

Відповідно до клопотання слідчого зазначені у клопотанні особи поповнювали рахунки інших осіб в період з 17.08.2022 року по 28.08.2022 року через термінали самообслуговування, тобто в інший період.

Разом із тим невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК перешкоджає процесуальної можливості як слідчому судді , так і апеляційному суду перевірити можливість використання майна ( безготівкових грошових коштів), як доказу у кримінальному провадженні , в якому подане клопотання , перевірити чи відповідають критеріям речових доказів безготівкові грошові кошти , що знаходяться на рахунках, зокрема ОСОБА_16 зважаючи на наведені вище обставини.

Додатково надана прокурором інформація про внесення до ЄРДР 06.02.2023 року відомостей за фактом крадіжки з банківських установ Херсонської області фізично пошкоджених гривневих купюр за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України не спростовують висновків щодо невідповідності клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти , що знаходяться на рахунках вимогам ст. 171 КПК , оскільки предметом розгляду слідчого судді було клопотання слідчого подане до внесення зазначених відомостей до ЄРДР 06.02.2023 року в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000272 за ознаками ч.1.2,3 ст. 110, ч.1 ст. 263, ч 2 ст. 114-2 КК України.

Подана під час апеляційного розгляду постанова про визнання речовими доказами грошових коштів , що знаходяться на рахунку ОСОБА_8 , яка вже прийнята слідчим після звернення із клопотанням до слідчого судді та постановлення оскарженої ухвали , тобто не була предметом дослідження слідчого судді при розгляді клопотання, не є достатньою підставою для визнання законною та обгрунтованою ухвали слідчого судді та не спростовує висновки про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК. постанова слідчого містить лише узагальнене посилання на те, що залишок коштів , що знаходиться на рахунку ОСОБА_8 має відношення до кримінального провадження та містить доказове значення.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків, оскільки невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК перешкоджає виконанню слідчим суддею вимог ч.1, 2 ст. 173 КПК.

На думку апеляційного суду, наведені обставини свідчать про формальний підхід слідчого судді до розгляду клопотання слідчого та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст. 171 КПК України та потреба в усуненні його недоліків, перешкоджає апеляційному суду ухвалити рішення по суті порушених у ньому питань, як на тому наполягає апелянт.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання повного тексту вказаної ухвали.

Скасовуючи ухвалу в цілому , апеляційний суд керується положеннями ч.2 ст. 404 КПК, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2022 про накладення арешту на грошові кошти та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями, що надходять та вже знаходяться на розрахункових рахунках ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого з ОВС СВ УСБУ в Одеській області погоджене із прокурором ОСОБА_6 про накладення арешту на майно повернути прокурору та встановити строк 72 години з моменту отримання копії повного тексту зазначеної ухвали для усунення недоліків , вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4