Єдиний унікальний номер 448/1306/22
Провадження № 1-кп/448/246/22
У Х В А Л А

Іменем України

(повний текст

07.11.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000605 від 22.09.2022р., про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Твіржа Мостиського району Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.254 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Мостиського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000605 від 22.09.2022р. за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України.

З вищевказаного обвинувального акту слідує, що ОСОБА_4 , будучи власником земельної ділянки із кадастровим номером :05:001:0014, площею 0,08га, яка розташована в с.Твіржа Яворівського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (земля сільськогосподарського призначення), у жовтні 2017 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в порушення вимог ст.14, частини 6 ст.41 Конституції України, ст.20, ч.1 ст.23 п.п. «а», «б», «ґ» ч.1 ст.91, ст.162-164, 168 ЗК України та ст.ст.35-37 Закону України «Про охорону земель», умисно, без проведення зміни цільового призначення вищенаведеної земельної ділянки у встановленому законом порядку, за допомогою спеціальної техніки, протиправно вчинив безгосподарське використання земель сільськогосподарського призначення, що виразилось у знятті на вказаній вище земельній ділянці ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу та створення на ній штучної водойми (ставок).

Таке використання ОСОБА_4 вищевказаної земельної ділянки призвело до зміни рельєфу місцевості та спричинило порушення структури ґрунту, що полягає у припиненні та неможливості подальшого використання зазначеної земельної ділянки за її цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тобто неможливості вирощування на ній сільськогосподарських культур.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.254 КК України (в редакції, яка була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення, із змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15.04.2008р.) безгосподарське використання земель, що спричинило порушення структури ґрунту.

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення на підставі у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування поданого клопотання вказав, що на даній земельній ділянці була болотиста місцевість, яку він упорядкував, щоб висушити прилеглу територію. Зазначив, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення кваліфікується як кримінальний проступок та такий вчинено ним в жовтні 2017 році, і на даний час минуло більше 3 років з часу вчинення такого, а тому вважає, що наявні підстави для застосування положень п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що вказана обставина є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження, що в разі свого бажання доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення він мав би наполягати на завершенні розгляду кримінального провадження по суті для ухвалення виправдувального вироку. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав та наполягав на його звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, надав на це свою згоду та вказав, що правові наслідки такого звільнення йому роз`яснені та зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого та закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставим звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України та ст.106 КК України строків давності; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст.49 КК України).

У відповідності до змісту п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Тобто, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).

Так, діяння обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.254 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення, інкриміновані йому дії він вчинив у жовтні 2017 року.

Відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011р.), злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Санкцією ч.1 ст.254 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15.04.2008р.) передбачено покарання у вигляді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011р.), вказане кримінальне правопорушення, а саме: за ч.1 ст.254 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відтак, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 1183-VII від 08.04.2014р.), строк звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.254 КК України становив три роки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII внесені зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, викладено у нових редакціях ст.12 та частину першу ст.49 КК України.

Злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами ст.12 КК (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) відноситься до категорії кримінального проступку (ч.1 ст.254 КК України).

Строки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ст.49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року,) становить за ч.1 ст.254 КК України 3 роки (п.2 ч.1 ст.49 КК України).

Отже, із врахуванням викладених у новій редакції положень у ст.12, ч.1 ст.49 КК України, дане кримінальне правопорушенням відносяться до кримінального проступку, та у разі вчинення такого, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, враховуючи вимоги ст.ст.4 та 5 КК України суд вважає, що в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 слід застосувати положення статей 12 та 49 КК України в редакції, яка діє на даний час, оскільки такі норми покращують його становище.

Так, початком перебігу строку давності є дата, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто, згідно обвинувального акту датою вчинення вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України є жовтень 2017 року. Ці обставини сторонами не заперечуються.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає під час досудового розслідування, під час судового провадження та після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу кримінального проступку п`ять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України.

З огляду на наведене, на час розгляду клопотання у даному кримінальному провадженні закінчився 3-х річний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (Постанова від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к), за змістом ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст.49 КК України.

Окрім цього, Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Таким чином, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд вправі прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою ст.284 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 4 статті 286 КПК України передбачено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на те, що кримінальне правопорушення за яким він обвинувачується є кримінальним проступком і з моменту скоєння такого минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підлягає до задоволення, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження за ч.1 ст.254 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст.ст.100, 284-286, 288, 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.254 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000605 від 22.09.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.254 КК України - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Мостиський районний суд Львівської області.

Ухвала суду, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1