ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 624/486/18 Головуючий 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/395/23 Головуючий апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст..49 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме - потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні ( в режимі відеоконференції) в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілої на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 14.02. 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 14.02. 2023 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 та звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження №0000017 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.01.2015 року - закрито.

Позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про стягнення майнової та моральної шкоди залишена без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно ухвали ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, 06.01.2015 року близько 20:00 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на швидкості понад 110 км/год. по автодорозі м.Красноград-смт.Сахновщна-м.Купянск КПП Піски в напрямку із с.Дар Надежда Сахновщинського району Харківської області до с. Андріївка Кегичівського району Харківської області та проїжджаючи повз електроопору № 87, виявив небезпеку для руху, а саме автомобіль VOLKSWAGEN GETTA, який рухався назустріч по зустрічній смузі руху відносно останнього. Порушивши вимоги п.п.10.1, 34.1.1,11.3 ПДР України, ОСОБА_7 своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху, проявив неуважність, перевищивши максимально допустиму швидкість за межами населеного пункту та виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN GETTA, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 .

В результаті ДТП пасажир автомобілю VOLKSWAGEN GETTA ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді у вигляді закритої травми лівої черевної порожнини, субкапсулярний розрив та гематому лівої нирки, макрогематургія, садна на обличчі.

Порушення вище перелічених правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , згідно даних висновку комісійної судової транспортно-трасолоічної та автотехнічної експертизи №6829/16-52/14092/17-52 від 31.07.2017 року, знаходяться причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Таким чином, згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_7 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Суд мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме нетяжкого злочину 06.01.2015 року, тобто з часу його вчинення минуло вісім років, а тому збігли встановлені строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності і кримінальне провадження підлягає закриттю.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурора та потерпіла подали апеляційні скарги, від якої прокурор відмовився до початку судового розгляду.

Потерпіла в свої апеляційній скарзі просила ухвалу скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог потерпіла посилається на неправомірне звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, оскільки вважає, що він мав намір ухиляться від слідства. Винним себе він не визнав, перед нею за скоєне не вибачився, допомогу на лікування не пропонував і в такому випадку їй доведеться звертатись знову до суду для доведення його вини. На думку потерпілої, ОСОБА_7 був обізнаний про досудове розслідування відносно нього, а його дії були направлені на те, щоб уникнути покарання.

Вважає, що ОСОБА_7 був обізнаний про свій процесуальний статус «підозрюваного», оскільки подія відбулась 06.01.2015, після чого автомобіль ОСОБА_7 перебував на штрафмайданчику, п з самим ОСОБА_7 було проведено судово-медичну експертизу. А тому вважає, що він знав про існування кримінального провадження за фактом ДТП за його участю, а факт залишення ним місця проживання, який підтверджений врученням повідомлення про підозру іншій особі 22.11.2017 року, може свідчити про його намір ухилення від досудового слідства. Посилаючись на норми ст.49 КК, вважає, що оскільки ОСОБА_7 був слідчим оголошений в розшук, в цьому випадку передбачено загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, прокурор покладався на розсуд суду.

Потерпіла, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справ за її відсутністю.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину та до дня набрання вироком законної сили скінчилися п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно ч.2 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Нетяжким злочином, згідно зі ст.12 КК України є діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

У відповідності до вимог ст. 285 УПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі вимог ст. 288 ч.3 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні захисник звернувся до суду з письмовим клопотанням, підписаним обвинуваченим про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України в зв`язку з закінченням строків давності.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відповідальності, суд першої інстанції вказав, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який є нетяжким злочином 06.01.2015 року, тобто з часу його вчинення минуло вісім років, а тому збігли встановлені строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності і кримінальне провадження підлягає закриттю..

При цьому, суд дійшов висновку, що в матеріалах провадження відсутні докази, які підтверджують факт умисного ухилення ОСОБА_7 від слідства, оскільки органом досудового розслідування були порушені вимоги ст. 278 КПК України, беручи до уваги, що близьким особам повідомлення про підозру вручається тільки у випадку неможливості такого вручення відповідній особі, а до 22.11.2017 року ОСОБА_7 ні разу до слідчого не викликався. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутній рапорт працівника поліції про виїзд до нього за місцем проживання та реєстрації в с. Карабущине, Кегичівського району, не дивлячись на те, що слідчому достеменно було відомо місце його проживання ще з початку досудового розслідування, що підтверджується листом Красноградської ЦРЛ від 16.01.2015 року (т.3, а.с. 25).

Тому, суд дійшов висновку, що у слідчого не було підстав виносити постанову від 23.11.2017 року про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_7 в розшук, так як слідчий не впевнився, що останній відсутній за місцем проживання, оскільки навіть після оголошення в розшук, ОСОБА_7 фактично не розшукували, що вбачається з першого рапорту працівника поліції, в якому зазначено, що він живе з матір`ю, а з другого вбачається, що його місцезнаходження встановити не можливо. При цьому, за місцем проживання в с. Карабущине його місцезнаходження перевірено не було. (т.2, а.с. 108-110).

Повістка про виклик була вперше вручена Шевченку тільки 04.07.2018 року. Після отримання повістки ОСОБА_7 негайно з`явився до слідчого Кегичівського РВ, хоча мав можливість при бажанні ухилитися від явки.

Крім того, суд зазначив, що досудове розслідування проводилось не конкретно відносно ОСОБА_7 , а по факту ДТП за його участю та ОСОБА_11 і тому відповідно він не зміг знати, що в нього виник статус підозрюваного з 23.11.2017 року.

Доказів, що хвора мати повідомляла про вручену їй підозру сторона обвинувачення не надала.

Крім того, як зазначено судом, на виконання ухвали апеляційного суду був допитаний в якості свідка ОСОБА_12 , який вказав, що його дружина- мати обвинуваченого, ОСОБА_13 , померла, але він пам`ятає, що працівники поліції були в них дома, вручали якісь документи і дружина їм говорила, що син з ними не живе, він проживає в с. Карабущине, знаходиться на лікуванні, давали їм номер телефона ОСОБА_7 .

Також в доказ відсутності наміру ухилятись від слідства, суд прийняв той факт, що ОСОБА_7 внаслідок ДТП, яка мала місце 06.01.2015 року, отримав серйозні тілесні ушкодження у вигляді відламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової і малогомілкових кісток та в цей же день, тобто 06.01.2015 року був госпіталізований до Кегичівської ЦРЛ та в подальшому проходив тривале лікування в різних лікувальних закладах, саме як громадянин ОСОБА_7 , що проживає в с. Карабущине, Кегичівського району, (Кегичівська ЦРЛ, Красноградська ЦРЛ, Клінічний госпіталь в/ч № НОМЕР_2 , м.Одеси, Одеська «Міська клінічна лікарня №11», КНП «Міська багатопрофільна лікарня №18 м.Харкова»), що підтверджується відповідними медичними довідками, мав обмеження в пересуванні та не приховував, як своє місце перебування так і свою особу(т.3 а.с.25-46, 127-131).

При цьому, суд зазначив, що покази обвинуваченого в судовому засіданні, як визнання ним факту ухилення від слідства, не можуть бути прийнятим до уваги, з тих підстав, що ОСОБА_7 категорично наполягав, що протягом 2017 року, саме коли матері була вручено повідомлення про підозру, він проживав і перебував за місцем реєстрації в с. Карабущине. Ухвалу слідчого судді Кегичівського районного суду Харківської області про підтвердження ухилення ОСОБА_7 не мав можливості оскаржити, оскільки на момент вручення йому особисто повідомлення про підозру в липні 2018 року, дана ухвала слідчого судді втратила свою чинність, а наявність у ОСОБА_7 адвоката в 2015 році з яким уклала угоду його мати не підтверджує факт ухилення, так як згідно листа-відповіді прокурора за № 05-54-33-15 адвокату ОСОБА_14 останньому відмовлено із знайомленням з матеріалами кримінального провадження з підстав не визначення статусу учасників ДТП ( т.4, а. с. 215). При цьому, суд зазначив, що угода з адвокатом укладається як особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, так і потерпілою особою, а в матеріалах справи відсутні докази, що угода із адвокатом ОСОБА_14 була укладена матір`ю ОСОБА_7 , як з особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом також були враховані правові висновки Верховного Суду, згідно яких зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства і для застосування положень ч.2 ст.49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства, а зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При цьому, зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Оскільки стороною обвинувачення не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення від слідства ОСОБА_7 та вчинення органом досудового слідства реальних процесуальних дій щодо його виклику, які стали наслідком оголошення його в розшук, а також взагалі його обізнаність про те, що стосовно саме відносно нього проводиться слідство, з урахуванням того, що вперше виклик до слідчого він отримав тільки 04.07.2018 року, а до вручення повідомлення про підозру його матері, ОСОБА_7 ні разу до органів досудового розслідування не викликався, суд не вбачав підстав для застосовування положень ч.2 ст. 49 КК України..

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що суд, встановивши наявність усіх підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та отримавши згоду підозрюваного ОСОБА_7 на звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закрив кримінальне провадження щодо нього, про цьому суд роз`яснив ОСОБА_7 про закриття провадження з нереабілітуючих підстав.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, було дотримано вимог, як матеріального, так і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину та неможливістю закриття кримінального провадження з цих підстав, не свідчить про необґрунтованість рішення суду, оскільки для прийняття рішення про закриття справи за строками давності, згідно вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити потерпілій, що вона не позбавлена права звернутись з позовом до ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих обставин. Із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України суд вирішує цивільний позов лише у випадках коли ухвалюється обвинувальний вирок, або ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Вирішення цивільного позову у разі закриття провадження по справі в зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності законом не передбачено.

У даному випадку рішення суду першої інстанції щодо залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 є цілком виваженим та обґрунтованим, проте не позбавляє її права звернутись з позовом до ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих обставин.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, ухвалу суду слід залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану, а апеляційну скаргу потерпілої - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 14.02. 2023 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справа щодо якого закрита на підставі ст.49 КК України, тобто, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілої - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 . ОСОБА_4