У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Київ

справа № 286/2119/21

провадження № 51-1435 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, раніше не судимий, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією 1/2 частини особистого майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією 1/2 частини особистого майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року - 1 місяць і постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 25 березня 2021 року, близько 15:25, перебуваючи на вул. Поліській в с. Тхорин Словечанської ОТГ Коростенського району Житомирської області, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, підійшов до автомобіля "ВАЗ 2121- Нива", д.н.з. НОМЕР_1 , та, достовірно знаючи, що вказаний автомобіль фактично перебуває у володінні ОСОБА_6 , без згоди останньої, не маючи права на користування зазначеним транспортним засобом, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, через незамкнені двері проник до його салону та за допомогою знайденого в ньому ключа завів двигун автомобіля, розпочав рух та продовжив його до домогосподарства за місцем свого проживання в с. Дуби, при цьому, рухаючись у вказаному напрямку, не впорався з керуванням, з`їхав з проїзної частини у кювет, та не маючи змоги продовжити рух, залишив автомобіль.

Крім того, ОСОБА_5 , 16 серпня 2021 року близько 00:20, перебуваючи поблизу кафе-бару "Венера" на вул. Поліській в с. Тхорин Словечанської ОТГ Коростенського району Житомирської області, побачив, що ОСОБА_7 , не впоравшись із керуванням скутера, впав на землю, і в цей момент у ОСОБА_5 , який достовірно знав про наявність у ОСОБА_7 грошових коштів, виник умисел на їх відкрите викрадення. З цією метою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 , повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_7 , та скориставшись безпорадним станом потерпілого, витягнув з кишені куртки останнього грошові кошти в сумі 8000 грн, та незважаючи на протест потерпілого, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вищезазначений вирок - без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження в частині засудження ОСОБА_5 за ч.2 ст. 289 КК. Даючи власну оцінку доказам, відмінну від їх оцінки судами, захисник вважає, що справу стосовно його підзахисного розглянуто неповно і однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена.

Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.

У касаційній скарзі захисник указує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо безпідставного засудження ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК є необгрунтованими з таких підстав.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, фактичні обставини у цій справі було встановлено судом першої інстанції, з якого вбачається, що свій висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК цей суд зробив на підставі фактичних даних, які встановив під час дослідження доказів у судовому засіданні та оцінив відповідно до ст. 94 КПК.

З доданої до касаційної скарги копії судового рішення місцевого суду вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, зокрема, показання потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила, що 25 березня 2021 року в той час, коли вона перебувала у родичів, а автомобіль "ВАЗ 2121- Нива", д.н.з. НОМЕР_1 , яким вона керує на підставі довіреності, був припаркований біля будинку, до них у двір заходив ОСОБА_5 та одразу пішов, а через деякий час вона дізналась, що вказаний автомобіль стоїть розбитий у кюветі; показання свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що наприкінці березня 2021 року бачив як зазначений автомобіль в`їхав у кювет, з нього вийшов ОСОБА_5 та пішов додому; висновок експерта №СЕ-19-21-/18940-БД від 07 липня 2021 року, відповідно до якого генетичні ознаки клітин, виявлених у змивах з поверхні керма автомобіля та селектора перемикання передач збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 ; протоколи слідчих експериментів від 31 березня 2021 року за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 згідно яких ОСОБА_5 з`їхав у кювет на автомобілі "ВАЗ 2121-Нива" д.н.з. НОМЕР_1 неподалік с. Дуби Словечанської ОТГ; іншими доказами, дослідженими під час розгляду кримінального провадження.

Наведені докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Отже, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження й відповідно до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.

Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені у касаційній скарзі захисника доводи, які по суті аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що у вироку суд першої інстанції оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, дав цим доказам належну оцінку, з урахуванням вимог ст. 94 КПК, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.

Так, апеляційний суд, зазначив, крім іншого, про те, що під час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_5 надав показання, які відповідають обставинам вчинення злочину, наведеним в обвинувальному акті, і змінив їх лише в суді посилаючись на психологічний тиск з боку працівників поліції. Однак, колегія суддів апеляційного суду зауважила, що показання надані під час слідчого експерименту об`єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме з показаннями потерпілої та свідків, висновком експерта щодо наявності букального епітелію ОСОБА_5 на деталях автомобіля, та відсутністю будь-яких дій обвинуваченого та його захисника щодо оскарження можливих протиправних дій працівників поліції та будь-яких доказів таких дій, а тому дійшла висновку, що такі доводи ОСОБА_5 є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що потерпіла ОСОБА_6 не є власником вищезазначеного автомобіля, а також про відсутність документів, які підтверджують передачу цього автомобіля їй в користування, також не заслуговують на увагу.

Як слушно зазначив апеляційний суд, звернувшись до правоохоронних органів із заявою про зникнення автомобіля, ОСОБА_6 надала органу досудового розслідування свідоцтво про право власності на зазначений транспортний засіб та договір страхування цивільної відповідальності на ім`я ОСОБА_9 , що є достатнім для користування нею вищевказаним транспортним засобом. До того ж, потерпілим в кримінальному провадженні може бути не лише власник майна, що є предметом злочинного посягання, а й інша особа, яка на законних підставах володіє та користується зазначеним майном та якій неправомірними діями завдано шкоду. Таким чином, визнання потерпілою у цьому кримінальному провадженні саме ОСОБА_6 як володільця автомобіля, а не його безпосереднього власника, не суперечить вимогам КПК та не впливає на висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення та доведеності його вини.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника, у тому числі й тим, на які він посилається у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у її задоволенні. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.

Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3