ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2022 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши відкрите підготовче судове засідання в залі суду в м. Києві на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000966 від 27.10.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійська Донецької області, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

представник власника майна ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

01.12.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_3 , перешкод для цього не вбачав, зазначив про відсутність підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, про відповідність обвинувального акта вимогам цього Кодексу та про дотримання правил територіальної підсудності при скеруванні до суду першої інстанції на розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_3 також не заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та просив призначити такий розгляд.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 , будучи неодноразово належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні до суду не з`явились.

При цьому, від представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 неодноразово на адресу суду надходили заяви про відкладення підготовчого судового засідання з причин, зокрема, зайнятості адвоката ОСОБА_7 в іншому судовому засіданні (засідання, призначене на 21.12.2021), хворобою потерпілого ОСОБА_6 (засідання, призначене на 03.02.2022), неможливістю прибуття до суду потерпілого ОСОБА_6 через проходження останнім служби у ДФТГ м. Києва (засідання, призначене на 04.10.2022), а також про відтермінування призначення обвинувального акта до судового розгляду у зв`язку з необхідністю подачі цивільного позову у кримінальному провадженні (засідання, призначені на 17.11.2022 та 14.12.2022).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд.

Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в ухвалі від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к (провадження №51-1512ск18) констатовано, що хоча у Кримінальному процесуальному кодексі України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Крім того, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 09.04.2019 у справі №306/1602/16-к (провадження №51-1925км18) зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання.

Європейським судом з прав людини, зокрема, в частині обґрунтування висновку про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, акцентується увага обов`язку учасника процесу демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосереднє відношення до нього, та недопустимості зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989), оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005).

Суд враховує, зокрема, й висновки, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 про те, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

На думку суду, неодноразові клопотання потерпілої сторони про відкладення підготовчого судового засідання суперечить завданням кримінального провадження, принципу розумності строків, та свідчить про «зловживання правом» в розумінні цього визначення, розтлумаченого Європейським судом з прав людини, а саме шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надано, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ (рішення у справах «S.A.S. проти Франції» від 01.07.2014 та «Миролюбов та інші проти Латвії» від 15.09.2009), оскільки заявлені потерпілою стороною клопотання, направлені на унеможливлення проведення підготовчого судового провадження у встановлені КПК України строки.

Таким чином, з метою дотримання вимог статей 6, 17 Європейської конвенції з прав людини, статей 7, 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених КПК України, щодо дотримання розумних строків при вирішенні поставлених перед судом питань, повідомленість потерпілої сторони про дату, час та місце підготовчого судового засідання, та їх неодноразову неявку в підготовче судове засідання без поважних причин, з огляду на позиції сторін кримінального провадження про можливість проведення підготовчого судового засідання, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого та його представника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Згідно ст. 32 КПК України кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 підсудне Оболонському районному суду міста Києва.

Підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

В силу вимог статей 27 та 31 цього Кодексу судовий розгляд кримінального провадження слід здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні.

Крім того, частиною 2 ст. 3141 КПК України регламентовано, що досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України слід призначити до судового розгляду, а також враховуючи те, що нижня межа санкції статті, що передбачає покарання за вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину, не перевищує 5 (п`яти) років позбавлення волі, тому з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудової доповіді з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вирішуючи клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2021 №761/39004/21 накладено арешт на речовий докази у кримінальному провадженні, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai Avante» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2021, приймаючи рішення про накладенні арешту на майно слідчий суддя виходив з того, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, а тому, керуючись метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування кримінального провадження, слідчим суддею було прийнято рішення про накладення арешту на майно із заборою відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися арештованим майном, оскільки незастосування арешту могло призвести до втрати або відчуження майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу сторона обвинувачення має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

У той же час судовим розглядом встановлено, що сторона обвинувачення не заперечує проти задоволення вимог клопотання про скасування арешту майна в частині заборони користування вищевказаним майном.

За викладених обставин суд, враховуючи позицію учасників кримінального провадження, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, з огляду на те, що суд вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до повноважень суду, передбачених КПК України, приходить до висновку, що вимоги клопотання про скасування арешту майна слід задовольнити частково в частині сказування заборони користування вказаним майном.

Керуючись статтями 170-174, 314, 3141, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва за участю учасників кримінального провадження на 23.12.2022 о 10:00.

Доручити уповноваженій особі Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яку надати до суду за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2є, у строк до 20.01.2023.

Роз`яснити обвинуваченому, що йому належить звернутись за викликом до відділу з питань пробації з метою надання персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки досудової доповіді в зазначений в ухвалі суду строк.

Копію ухвали спрямувати до відповідного відділу з питань пробації для виконання.

Клопотання ОСОБА_8 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2021 за №761/39004/21, на транспортний засіб - автомобіль марки «Hundai Avante» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який на праві власності належить ОСОБА_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в частині заборони користування вказаним майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1