ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/799/23 Справа № 333/855/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Визначити розмір застави в сумі не більше 200 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу в порушення вимог ст. 182 КПК України не визначив розміру застави.

Вважає, що підозра, висунута його підзахисному, є необгрунтованою та не підтверджується наявними доказами, а ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, зазначені прокурором у клопотанні, є необгрунтованими та недоведеними, в той час як з урахуванням практики ЄСПЛ та вимог КПК України вони мають бути доведеними, а всі обставини провадження мають підтверджувати необхідність застосування саме виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що слідчий суддя всупереч вимогам КПК України взагалі не дослідив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та не врахував належним чином доводи сторони захисту стосовно необгрунтованості підозри і можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також вважає, що слідчим суддею не було належним чином враховано дані стосовно особи підозрюваного, а саме те, що він має постійне місце проживання, та міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, за час досудового розслідування не вчиняв дій, спрямованих на перешкоджання досудовому розслідуванню, порушень процесуальних обов`язків ним не було допущено.

Вважає, що за встановлених обставин провадження та відомостей про особу ОСОБА_8 є можливим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Одночасно захисник ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року.

Обгрунтовуючи своє клопотання, вказує, що він не міг подати апеляційну скаргу 13.02.2023 року, оскільки перебував на засіданні кафедри у ДДУВС, де він є викладачем та був задіяний у навчальному процесі.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволене клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 407 КК України, та застосовано до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 16:35 год. 10 квітня 2023 року, без визначення розміру застави.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим. Також зазначає, що з огляду на тяжкість вчинених злочинів існують ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів слідства та суду, здійснення впливу на свідків та вчинення іншого злочину. Також враховано і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, та факт його вчинення в період воєнного стану, введеного на території України.

Крім того зазначено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та встановлених ризиків, а також про наявність належних і достатніх підстав для незастосування щодо ОСОБА_8 альтернативної застави. Прийнято до уваги, що ТУ ДБР на даний час здійснюється досудове розслідування щодо ОСОБА_8 в рамках іншого кримінального провадження за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його поновлення з огляду на те, що дійсно захисник ОСОБА_7 13.02.2023 року був задіяний у навчальному процесі, при цьому враховується і те, що оголошення повного тексту відбулося в цей день та пропуск строку апеляційного оскарження є незначним за тривалістю.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: витягом з ЄРДР за № 0000496 від 10.11.2022 року; повідомленнями командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінальних правопорушень капітаном ОСОБА_8 ; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 від 04.11.2022 року; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 про підсумки проведення службового розслідування; протоколами допитів свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; інформацією, наданою Запорізьким військовим госпіталем (військова частина НОМЕР_2 ), відповідно до якої з 22.08.2022 по 29.11.2022 капітан ОСОБА_8 до військової частини НОМЕР_2 за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував, огляд ВЛК не проходив; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 від 06.12.2022; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2022 про підсумки проведення службового розслідування; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 від 27.12.2022 року; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2022 про підсумки проведення службового розслідування; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; висновком судової медичної експертизи № 2159п від 16.12.2022 року; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

З наведених обставин слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Є правильними також висновки слідчого судді щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Виправданими є і висновки суду про наявність ризику здійснення впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадження з огляду на те, що свідки переважно є підлеглими ОСОБА_8 , а потерпілий є його безпосереднім начальником.

Є обгрунтованими і висновки суду про існування щодо обвинуваченого ризику продовження вчинення кримінального правопорушення з огляду на те, що за час проходження військової служби за мобілізацією ОСОБА_8 протягом короткого проміжку часу 22 рази притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення статуту ЗСУ, в тому числі з накладенням дисциплінарного стягнення у виді суворої догани, крім того неодноразово самовільно покидав розташування військової частини, що у свою чергу свідчить про спрямованість дій ОСОБА_8 на порушення військової дисципліни та вимог статуту ЗСУ, а тому він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, або вчинити новий злочин.

Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування розпочато 10.11.2022 року та вимагає особливого підходу до встановлення всіх обставин вчинення злочину та органу слідства необхідно провести слідчі дії, зокрема і за участю свідків та потерпілого, перебування ОСОБА_8 на свободі, без ізоляції від суспільства, на даному етапі є невиправданим та може створити перешкоду досудовому розслідуванню.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів враховує, що останній небезпідставно підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, пов`язаних із несенням військової служби в період воєнного стану введеного на території України, за які у разі доведення вини останнього, передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству шляхом реалізації встановлених ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності наявності відносно ОСОБА_8 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та відсутності підстав для висновку про неможливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, - є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Також є неспроможними доводи захисника в частині того, що слідчим суддею в порушення процесуального закону не було визначено розміру застави, оскільки згідно із ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, на що слідчий суддя і посилався при вирішенні питання про встановлення альтернативної застави ОСОБА_8 та навів відповідне грунтовне мотивування.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, без визначення застави.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 5 ст. 407 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4