Справа № 308/9093/21
У Х В А Л А

30 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в режимі відеоконференції клопотання процесуального прокурора ОСОБА_3 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених у запобіжному заході у вигляді застави, внесене в рамках кримінального провадження №0000210 від 22 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

30.03.2023 прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених у запобіжному заході у вигляді застави, а саме: не відлучатися за межі України без дозволу суду; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками зі сторони обвинувачення.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання. Надав пояснення, аналогічні тим, які зазначені у клопотанні. Просив суд задовольнити клопотання у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_11 та його представники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 просили суд задовольнити клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора; пояснили суду, що потреба в застосуванні щодо обвинуваченого обов`язків, передбачених у запобіжному заході у вигляді застави, відсутня, так як всі покладені на нього обов`язки обвинуваченого ОСОБА_7 виконує належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора заперечили.

Дослідивши матеріали справи, клопотання сторони обвинувачення, заслухавши думку прокурора, потерпілого ОСОБА_11 , його представників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , суд дійшов наступних висновків.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України одним із видів запобіжних заходів є застава, яка полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, 26.01.2021 року на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 03.07.2021 року підозрюваного ОСОБА_7 було звільнено із Львівської установи виконання покарань №19 у зв`язку із внесенням застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2021 застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: не відлучатися із місця проживання АДРЕСА_1 без дозволу суду; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками зі сторони обвинувачення.

Надалі строк дії обов`язків неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою від 19.12.2022 року.

Строк покладених на ОСОБА_7 обов`язків закінчився 19.02.2023 року, а тому у поданому клопотанні прокурор порушує перед судом питання застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених у запобіжному заході у вигляді застави.

Варто вказати, що при обранні запобіжного заходу судом не перевіряється висунуте ОСОБА_7 обвинувачення на предмет обґрунтованості. Законодавство містить вимогу виключно щодо перевірки на етапі досудового розслідування підозри на предмет обґрунтованості. Водночас, під час судового процесу закон не вимагає від суду обґрунтовувати обвинувачення при вирішенні питання про обрання/застосування запобіжного заходу. Така оцінка є предметом судового розгляду, що надається судом на підставі поданих доказів при ухваленні кінцевого рішення у справі.

На переконання прокурора, на даний момент існують ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, пояснення прокурора, беручи до уваги відомості щодо особистості ОСОБА_14 , суд не погоджується з тим, що на даний час наявний ризик того, що останній може переховуватися від суду.

Прокурор в частині існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, посилається на те, що ОСОБА_14 , володіючи документами для виїзду за кордон, досягнувши віку, який дозволяє виїзд за кордон, може змінити місце свого проживання, в тому числі шляхом виїзду за кордон.

Разом з тим, обвинувачений досяг 60-річного віку ще в 2017 році; події, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_14 , мали місце в грудні 2020 року, а з того часу суду не надано відомостей щодо ухилення або переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування чи суду. Відсутні відомості, що ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування не з`являвся за викликом слідчого чи ухилявся від його отримання. Випадків нез`явлення в судові засідання судом також не зафіксовано.

В обґрунтування ризику зазначеного ризику прокурор також посилався на тяжкість покарання. У даному випадку слід зазначити, що тяжкість покарання є тією обставиною, яка судом оцінюється лише в порядку ст. 178 КПК України, тобто така, яка може лише впливати на вірогідність настання певних ризиків, але не бути самостійним ризиком в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інших мотивувань прокурором в обґрунтування ризику переховуватися від суду наведено не було.

Разом з тим, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на свідків у цьому кримінальному провадженні.

КПК встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, такий ризик як вплив на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А отже, за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик впливу на потерпілого втратив свою актуальність, так як останній був допитаний судом в судовому засіданні 30.03.2023.

Підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: може намагатися у будь який спосіб уникнути відповідальності, суд вважає необґрунтованим, так як ризик щодо перешкоджанню кримінального провадження іншим чином, на думку суду, може полягати лише в діях, які не охоплені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки об`єктивних даних на підтвердження цього ризику суду, не надано.

За таких обставин суд встановив існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого обов`язків в той мірі, в якій вони зможуть забезпечити виконання ОСОБА_7 загальних обов`язків підозрюваного та унеможливлять втілення ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_7 обов`язків підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд звертає увагу обвинуваченого ОСОБА_7 на необхідність виконання обов`язків, покладених на нього безпосередньо процесуальним законом - частиною 7 статті 42 КПК.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 193, 194 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розино Звенигородського району Черкаської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , одруженого, приватного підприємця, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками зі сторони обвинувачення.

Строк дії ухвали визначити до 30.05.2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_15