ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/276/23 Справа № 190/507/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0001093 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , прокурора Пятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколаївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, працює трактористом ПП « ОСОБА_12 », зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановила:

Вироком Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином 21 795 гривень 98 коп., моральної шкоди 100 000 гривень, а всього стягнуто 121 795 гривень 98 коп., в рахунок відшкодування понесених нею витрат на отримання правової допомоги 5 000 гривень.

Судом також вирішено питання розподілу процесуальних витрат.

Як убачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_9 скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

08.10.2018 року близько 14 години водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «КрАЗ 65032» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50-60 км/год по ґрунтовій дорозі, яка має профільповздовжний ухил на спуск з перепадом висоти на горизонтальній рейці в бік с. Миколаївка, П`ятихатського району зі сходу на захід, продовжуючи свій рух на спуск автомобіль «КрАЗ 65032» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу та водій побачив попереду автомобіль марки «УАЗ», який знаходився з правої сторони проїжджої частини в напрямку свого руху. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 , з моменту виявлення автомобіля «УАЗ» не застосував гальмування, продовжуючи рух на наближення, а в подальшому з метою уникнення контакту з автомобілем «УАЗ», застосував відворот керма вліво.

В цей час на узбіччі ґрунтової дороги справа знаходився пішохід ОСОБА_13 , а водій ОСОБА_9 , маючи технічну можливість в робочому режимі, без застосування екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль, але не зупинив, здійснивши маневр, при якому контактував з пішоходом ОСОБА_13 , яка перебувала на узбіччі.

Відповідно до висновку судового автотехнічного експерта №19/104-17/1/4/18 від 28.01.2021 в діях водія ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_9 зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, останній керуючи транспортним засобом «КрАЗ 65032» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги та перекинувся внаслідок контакту колеса автомобіля з пішоходом ОСОБА_13 , що стояла на узбіччі.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 , згідно висновку експерта №98-Е від 25.10.2019, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, підшкіряного крововиливу обличчя, закритої тупої травми грудної клітини з переломом верхньої третини тіла грудини зі зміщенням відламків, перелому передніх відрізків 2,3,4,5 ребер зправа та 3-4 ребер зліва, перелому правої ключиці на рівні середньої третини, перелому акромінального відростку лопатки, розриву акромінально-ключичного з`єднання справа, перелому клювоподібного відростку правої лопатки, перелому тіла правої лопатки, правобічної після травматичної пневмонії, правобічного гідротораксу, які в своїм сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби), підпункт в, п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2022 року в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст.286 КК України у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_9 є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстави неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, за кримінальне правопорушення, вчинене 08.10.2018 року, а з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності закінчились 08.10.2021 року.

Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції, приймаючи рішення, повинен був з`ясувати думку ОСОБА_9 щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України і у разі його згоди звільнити від кримінальної відповідальності та закрити провадження в цій частині, а при незгоді - звільнити останнього від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, втім суд цього не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Також прокурор зазначає, що в резолютивній частині вироку при призначенні покарання ОСОБА_9 та звільненні від його відбування з випробуванням суд першої інстанції не застосував обов`язки, які передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї прокурор Пятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_11 просить вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України з урахуванням п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягннення до кримінальної відповідальності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим та невмотивованим, а призначене покарання є недостатнім для його виправлення, попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, оскільки судом не було встановлено обставин, що пом`якшують покарання, обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненому правопорушенні, не розкаявся, тож таке невиправдано м`яке покарання дасть можливість останньому усвідомити, що вчиняючи кримінальні правопорушення він зможе залишитись фактично безкарним.

Крім того, прокурор зауважує, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_9 08.10.2018 року, і на час винесення вироку строки притягнення до кримінальної відповідальності закінчилися, що залишилося поза увагою суду.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України закрити у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

В обгрунтування своїх вимог посилається на неналежність та недопустимість доказів, покладених судом в основу обвинувального вироку.

Зауважує, що:

-відомості, викладені у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.10.2018 року є абстрактними та жодним чином не вказують саме на ОСОБА_9 ;

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.10.2018 року містить лише результат фіксації проведеної слідчої дії, проте жодним чином не доводять причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

-акт №6 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 08.10.2018 року містять відомості щодо настання нещасного випадку, що стався на виробництві, проте жодним чином не доводять причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- слідчі експерименти за участі ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 проведені поверхово, без уточнення відомостей, які могли суттєво вплинути на хід подальшого досудового розслідування, без залучення фахівця в даній галузі;

- зі змісту висновку експерта №98-Е від 23.10.2019 року не вбачається, які саме матеріали було надано експерту для проведення експертизи та джерело отримання таких матеріалів та не зрозуміло, на підставі чого у висновку експерта встановлено діагноз: «ЗЧМТ: струс головного мозку»;

- у висновку експерта №19/104-17/1/4/18 від 28.01.2021 року були взяті вихідні дані, які суттєво відрізняються від механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, а у резолютивній частині вказаної експертизи зазначені різні пункти (п.12.3. та п.12.1.) «Правил дорожнього руху України», які з проведеного дослідження експерта знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а також жодним чином не встановлений зв`язок між діями водія ОСОБА_9 , водія ОСОБА_14 та наслідками, які настали в результаті наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_9 на нерухому перешкоду - пеньок, перекиданням вказаного автомобіля та тілесними ушкодженнями, які отримала потерпіла ОСОБА_13 ;

- щодо висновку експерта №13-Е-Д від 18.02.2022 року, апелянт зазначає, що у ньому не зазначено вид експертизи, яку було проведено, порушено строк проведення експертизи, не вбачається, які саме матеріали було надано експерту для проведення експертизи та джерело отримання таких матеріалів, не зазначено, в якій установі було приведено рентгенологічні дослідження та КТ дослідження підекспертної, відповідно не зазначено, підписані вони чи промарковані, та на чиє ім`я. Окрім того, наявні розбіжності в медичній документації щодо наявності ознак загоєння переломів, а саме їх консолідації в ділянці ребер, лопатки, ключиці станом на 2019, 2020 рік, та невідповідність тілесних ушкоджень у вигляді переломів передніх відрізків 2. 3. 4, 5 ребер справа до гематоми на спині зправа на рівні 4, 8 ребер із відбитком протектора , як зазначеному висновку ці переломи та інші переломи утворились від удару колесом.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 виражає незгоду із задоволенням судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_9 та зазначає наступне :

- вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення матеріалами кримінального провадження не підтверджена та доведена, як і механізм та обставини спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням обвинуваченого, а тому правові підстави для заявлення у справі цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у ОСОБА_13 були відсутні, тож судом неправомірно задоволений зазначений цивільний позов;

- вимоги стосовно відшкодування коштів, витрачених на лікування, як вказує апелянт, позивач обгрунтовує доданими до позовної заяви товарними чеками та квитанціями, які викликають сумнів, оскільки містять безліч невідповідностей, які так і залишились не усунутими під час судового розгляду;

- зі змісту позовної заяви не вбачається обгрунтованого розрахунку розміру заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності;

- позивач не додала до позовної заяви детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом з надання правової допомоги, до того ж, зі змісту копії Договору (угоди) №8817/19 від 08.05.2019 року вбачається, що адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу на час проведення досудового розслідування, а тому вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, є безпідставними та необгрунтованими;

- зі змісту позовної заяви не зрозуміло, чим саме керувалася позивачка під час визначення розміру заподіяної моральної шкоди і в чому саме вона полягала, позов складено з істотними порушеннями норм процесуального права, позовні вимоги не обгрунтовані та не доведені жодним належним та допустимим доказом, відомостей про наявність у Позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких подано, в позовній заяві не зазначено, а письмові докази, долучені до позовної заяви, не засвідчені належним чином.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 просила апеляційні скарги прокурорів задовольнити, з викладених у них підстав та проти скарги захисника заперечувала, обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 проти скарг прокурорів заперечували та просили кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, у зв"язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг з їх доповненнями, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок суду апеляційний суд приходить до висновку про допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступне.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримався.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків. Останній вчинив дане кримінальне правопорушення 08.10.2018, тому з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності притягнення обвинуваченого до відповідальності закінчилися 08.10.2021 року.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначив йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки, звільнивши останнього на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування призначеного йому покарання, без встановлення обставин, передбачених ст. 49 КК України, а саме, що на час ухвалення вироку сплинув строк притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, при цьому не роз`яснивши ОСОБА_12 те, що на момент судового розгляду закінчились строки давності його притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для його звільнення від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, та підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, слушними є доводи прокурора про те, що в резолютивній частині вироку при призначенні покарання ОСОБА_9 та звільненні від його відбування з випробуванням суд першої інстанції не застосував обов`язки, які передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з цим, враховуючи, що судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження доказів у провадженні, оскільки ці обставини не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на ці обставини апеляційний суд вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог захисника та прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданих апеляційних скарг і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначені вище порушення, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 405,407,409,418,419 КПК України, колегія суду,-

ухвалила :

Апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , прокурора Пятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4