Справа №585/1478/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/219/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2021 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у клопотанні про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку згідно ст. 80 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , згідно якого останній просить звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2007 року (справа № 1-3/2007), яким його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2021 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього ч.5 ст. 80 КК України, відмовлено, з тих підстав, що у даному випадку зміст клопотання та досліджені судом докази не свідчать про те, що закінчився строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі. Натомість, встановлено що вирок суду виконується, оскільки саме на його виконання ОСОБА_7 відбуває покарання.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та поновити нову ухвалу, якою застосувати до нього положення п.5 ч.1 ст.80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, також в доповненнях до апеляційної скарги просив замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі, відповідно до речення другого ч.5 ст.80 КК України.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необгрунтованою, невмотивованою внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню.

Свої вимоги засуджений ОСОБА_7 обгрунтовує тим, суд першої інстанції повністю проігнорував правові висновки викладені у постанові Верховного суду України від 24.12.2015 року, хибно тлумачив ст.80 КК України, а викладені мотиви судом першої інстанції порушують конституційні норми.

Апелянт вказує, що під час розгляду його клопотання суд першої інстанції недослідив та невстановив термін строку, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збіг строку давності виконання обвинувального вироку, факт ухилення ОСОБА_7 від відбування обвинувального вироку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої засудженим апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 1 ст.404КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.п. «6», «13» ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного суду України від 16 жовтня 2007 року вказаний вирок залишено без змін.

Вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 16.10.2007 року.

На даний час ОСОБА_7 місцем відбування покарання у виді довічного позбавлення волі визначено Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)».

Так, відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

1 вересня 2001 року набув чинності діючий Кримінальний кодекс України, статтею 64 якого встановлено відповідальність за вчинення особливо тяжких злочинів. Також даною нормою визначено, що довічне позбавлення волі застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом.

З вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року вбачається, що злочин за який ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, кваліфікований за п.п. «6», «13» ч. 2 ст. 115 КК України, та він вчинений в період дії КК України 2001 року. Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Отже при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом було призначено покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного Кримінального кодексу України. На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_7 - не усунута.

Відповідно до ст. 152 КВК України - підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Що ж стосується посилання засудженого на ст. 80 КК України, виходячи з чого він вважає, що строк відбування ним покарання минув, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно доположень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у такі строки: 1)два роки-у разізасудження допокарання меншсуворого,ніж обмеженняволі; 2)три роки-у разізасудження допокарання увиді обмеженняволі; 3)п`ятьроків -у разізасудження допокарання увиді позбавленняволі занетяжкий злочин,а такожпри засудженнідо позбавленняволі настрок небільше п`ятироків затяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5)п`ятнадцятьроків -у разізасудження допокарання увиді позбавленняволі настрок більшедесяти роківза особливотяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давностіпереривається,якщо дозакінчення строків,зазначених участинах першійта третійцієї статті,засуджений вчинитьновий злочин.Обчислення давностів цьомувипадку починаєтьсяз днявчинення новогозлочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Однак, досліджені апеляційним судом матеріали кримінального провадження не свідчать про те, що закінчився строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі, оскільки встановлено що такий вирок суду виконується, а на його виконання ОСОБА_7 відбуває покарання.

У зв`язку із тим, що стаття 80 КК України застосовується у випадку, якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом з`ясовано, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року відносно ОСОБА_7 , набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ним чинності, колегія судів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк давності застосуванню не підлягає, а доводи засудженого, щодо обов`язковості застосування такого строку ґрунтуються виключно на довільному тлумаченні останнім норми кримінального закону.

Не можуть бути взяті до уваги й інші доводи апелянта оскільки на сьогоднішній день КК України та КПК України, не визначають за судом права і можливості дострокового звільнення особи засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі, так як і не визначають процесуальної процедури вирішення даного питання, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не віднесені до компетенції суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали судового провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_7 про заміну йому довічного позбавлення волі на позбавлення волі, відповідно до речення другого ч.5 ст.80 КК України, то колегія суддів також не вбачає підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі. При цьому кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст. 63 і 64 КПК) і виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Велика Палата Верховного Суду (далі ВП ВС) у своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12.03.2019 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України», де Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

При цьому Верховна Рада України 18 жовтня 2022 року прийняла в другому читанні та в цілому урядові законопроекти 4048 від 03.09.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та 4049 від 03.09.2020 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини».

Оскільки , станом на момент звернення засудженого з відповідним клопотанням до суду першої інстанції такий закон ще не було прийнято, тому суд першої інстанції і не міг вирішувати клопотання щодо заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що оскільки вищезазначеним законом були ухвалені певні процедурні питання щодо вирішення клопотань щодо заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, тому засуджений не позбавлений можливості звернутися з таким клопотанням до відповідних органів згідно даного закону.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обгрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2021 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про застосування відносно нього ч.5 ст.80 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4