Справа № 165/1373/22 Провадження №11-кп/802/781/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої вирішується
питання про застосування примусових
заходів медичного характеру ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2022 року застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. П`ятикори Локачинського району, Волинської області, освіта базова середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.
Так, згідно ухвали суду ОСОБА_7 16 квітня 2022 року близько 03 години діючи в умовах воєнного стану, який введений Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" та затверджений Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", який продовжений з 05 год. 30 хв. 26 березня 2022 року строком на тридцять діб Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року "Про продовження дії воєнного стану в Україні" та затверджений Законом України №2119-IX від 15 березня 2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", на території України введено воєнний стан, перебуваючи на АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вікна, проникнув в середину приміщення будинку АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, де здійснив напад на потерпілу ОСОБА_10 , застосувавши до неї фізичне насильство, яке було небезпечним для життя і здоров`я потерпілої та виразилось у нанесенні їй не менше чотирьох ударів кухонним ножем, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: двох колото-різаних ран в ділянці лівої бічної поверхні живота, які згідно висновку судово-медичної експертизи №50 від 31 травня 2022 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; чотирьох точкових ран в ділянці лівої бічної поверхні живота, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та відкрито викрав в ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 грн. чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.
Суспільно небезпечні дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 вважає судове рішення незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає рішення суду не містить власних висновків про доведення обсягу і обставин вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, а лише викладено формулювання суспільно-небезпечного діяння, яке було пред`явлене органом досудового розслідування. Звертає увагу, що в ухвалі суду зазначено про вчинення ОСОБА_7 «умисно, керуючисьз корисливим мотивом та метою заволодіння чужим майном», проникнув до будинку потерпілої, що свідчить про усвідомлення ним протиправності та незаконності своїх дій. Висновки суду про психічне ставлення неосудної особи до вчиненого та визнання вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту та беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.
Просить виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання на визнання доведеним наявності умислу, мети і мотиву в діянні ОСОБА_7 у формулюванні обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. З аналогічних підстав виключенню з ухвали підлягає вказівка про визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Посилаючись на вищевказані обставини, прокурор просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вказані ним в апеляційній скарзі вимоги. В решті ухвалу залишити без змін.
В апеляційний суд законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру. не з`явився, про те його неявка не перешкоджає розгляду кримінального провадження, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_7 .
Крім того, прокурор, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечували, щодо розгляду справи у відсутності законного представника ОСОБА_11 , а навпаки просили продовжити розгляд.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку ОСОБА_7 та його захисника, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить наступного висновку.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України, висновок суду, зроблений у резолютивній частині рішення про визнання доведеним вчинення ним, суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, і за яке до нього застосовані примусові заходи медичного характеру, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується та не оскаржується.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
При цьому, згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.
Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.
Разом з тим, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд неправильно здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним, заслуговують на увагу.
Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції не звернув уваги, у зв`язку з чим помилково зазначив в мотивувальній частині ухвали, що ОСОБА_7 вчинив дії умисно, керуючись корисливим мотивом та метою заволодіння майном.
Так, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України та вирішуючи питання про застосування примусових заходів медичного характеру, вищевказаних положень закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.
Відповідно до дослідженого висновку судово-психіатричного експерта №91 від 12.05.2022 ОСОБА_7 в період скоєння інкримінованого йому протиправного діяння виявляв, як виявляє і на даний час ознаки помірної розумової відсталості з вираженими поведінковими порушеннями, та не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Наявний у ОСОБА_7 психопатологічний синдром обумовлює активний тип його суспільної небезпечності, що, з урахуванням характеру інкримінованого йому протиправного діяння визначає потребу у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення та обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції при формулюванні обставин вчиненого ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, всупереч установленим обставинам вказав про те, що він умисно вчинив суспільно небезпечне діяння, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, тоді як ОСОБА_7 є неосудною особою.
Виходячи з положень ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Умисна форма вини включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Таким чином, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині ухвали на спрямованість умислу, мотиву і мети дій та вказівку про визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні суспільно небезпечного діяння, як на складові злочину (суспільно небезпечного діяння) є зайві.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновків, що скаргу прокурора слід задовольнити частково.
Оскільки, колегія суддів апеляційного суду вважає вказані порушення не є істотними та не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому не тягнуть за собою скасування оскарженого рішення.

З огляду на викладене вище, у зв`язку з необхідністю виправлення цієї помилки суду при формулюванні обставин вчиненого ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яка не погіршує становище ОСОБА_7 та не впливає на застосування до нього примусового заходу медичного характеру, ухвалу суду першої інстанції слід змінити шляхом виключення з формулювання суспільно небезпечного діяння вказівок суду про визнання доведеним наявності умислу, мотиву і мети в діянні ОСОБА_7 та вказівку про визнання вини обвинуваченим у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на визнання доведеним наявності умислу, мотиву і мети в діянні ОСОБА_7 та вказівку про визнання вини обвинуваченим у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді