Провадження № 1-кп/522/662/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000732 від 16.06.2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Саратського району, с. Фараонівка, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 01.06.2021 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 02.04.2021 року Приморським районним судом м. Одеси, за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

Так, 15.06.2021 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, у ОСОБА_3 перебуваючи в парку м. Т.Г. Шевченко за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська 1/4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний замисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 помітив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_5 , яка в цей час з дітьми та подругою відпочивала на лавці в парку, розуміючи, що відповідно до своїх фізичних можливостей, потерпіла не зможе чинити опір, а також помітив у останньої золотий ланцюг на шиї, який і визначив предметом свого злочинного посягання.

В подальшому, в цей же час та місці ОСОБА_3 обійшов ззаду лавку, на якій знаходилась потерпіла з подругою, та підійшовши впритул до потерпілої, звернувся до останньої з проханням закурити, тим самим відволікши увагу, і в цей час ОСОБА_3 чітко розуміючи протиправність свого діяння та що його дії носять відкритий характер для потерпілої та свідка, різко, шляхом ривку відкрито заволодів золотим ланцюгом, вагою 16 грам, з плетінням, «Бісмарк», вартістю 30 000 гривень з кулоном вагою 1,5 грам, вартістю 1 000 гривень, після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 31 000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що дійсно у зазначений день та час гуляв з своєю дівчиною у паркі, однак він не викрадав майно у ОСОБА_5 .

Незважаючи на заперечення обвинуваченого ОСОБА_3 , своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановлена судом з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 відкритого викрадення майна підтверджується показаннями потерплого та свідка-очевидця ОСОБА_7 , які є прямими доказами, а також письмовими та речовими доказами, які є належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_5 , яка у суді впізнала обвинуваченого,суду пояснила, що у червні місяці 2021 року під час прогулянки зі своєю подругою ОСОБА_3 та дітьми у парку, до них підійшов ОСОБА_3 та звернувся до них з проханням закурити, вони йому відповіли, що не курять, після чого ОСОБА_3 шляхом ривку зірвав з шиї ОСОБА_3 ланцюжок та зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим.

Свідок ОСОБА_7 , яка у суді впізнала обвинуваченого, суду пояснила, що у червні місяці 2021 року під час прогулянки зі своєю подругою та дітьми у парку, до них підійшов ОСОБА_3 та звернувся до них з проханням закурити, вони йому відповіли, що не курять, після чого ОСОБА_3 шляхом ривку зірвав з її шиї ланцюжок та зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим.

Показання потерпілої та свідка об`єктивно підтверджуються речовими доказами та документами.

Витягом з ЄРДР з якого вбачається, що 15.06.2021 року до ЧЧ ВП №2 ОРУП №1 надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа 15.06.2021 року, о 22:50 год., у парку відпочинку ім. Т. Шевченко, розташованого за адресою: м. Одеса по вулиці Маразліївська, шляхом ривку відкрито заволоділа золотим ланцюжком з кулоном (а.п. 1).

Протоколом прийняття заяві від 15.06.2021 року з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що у парку відпочинку ім. Т. Шевченко, невстановлена особа шляхом ривку відкрито заволоділа золотим ланцюжком з кулоном.

Протоколом огляду місця події від 16.06.2021 року з якого вбачається, що була оглянута земельна ділянка та дерев`яна лавка розташовані у парку відпочинку ім. Т. Шевченко, на яку показала потерпіла ОСОБА_5 ..

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.06.2021 року з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 за фотознимком №1 впізнала ОСОБА_3 , як особу яка у парку відпочинку ім. Т. Шевченко шляхом ривку відкрито заволодів її золотим ланцюжком з кулоном.

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.06.2021 року з якого вбачається, що свідок ОСОБА_7 за фотознимком №3 впізнала ОСОБА_3 , як особу яка у парку відпочинку ім. Т. Шевченко шляхом ривку відкрито заволодів золотим ланцюжком з кулоном потерпілої ОСОБА_5 .

Рапортом оперуповноваженого СКА ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 та протоколом огляду речей та документів від 19.07.2021 року з яких вбачається, що під час огляду відеозаписів спостереження «Безпечного міста» було встановлено, як ОСОБА_3 у парку відпочинку ім. Т. Шевченко шляхом ривку відкрито заволодів золотим ланцюжком з кулоном потерпілої ОСОБА_5 , після чого зникає з парку відпочинку, сідає в автомобіль, з якого біля Автовокзалу в напрямку Старосіна площа у бік вул. Старосіна виходить ОСОБА_3 зособами, які направилися в бік вулиці Катериненська, де ОСОБА_3 зайшов у магазин «АТБ».

Суд вважає, що зазначені докази повністю узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджують факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зазначені процесуальні документи були дослідженні при судовому розгляді кримінального провадження, в судовому засіданні їм дана належна оцінка, як таким, що відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена та дії ОСОБА_3 ,суд кваліфікує за кваліфікуючими ознаками: як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_3 дійсно гуляв з дівчиною у парку, однакне вчиняв інкримінованого злочину, спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_5 та свідка-очевидця ОСОБА_7 , які прямо зазначаються, що ОСОБА_3 шляхом ривкувідкрито викрав з шиї ОСОБА_5 золотий ланцюжок з кулоном, після чого скрився з місця вчинення злочину.

При цьому, потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні чітко зазначили, що у парку горів ліхтарик, у зв`язку з чим вони бачили ОСОБА_3 , якого потім впізнали.

Показання потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 у суду не викликають сумнівів, а також об`єктивно підтверджуються рапортом оперуповноваженого СКА ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 та протоколом огляду речей та документів від 19.07.2021 року з яких вбачається, що під час огляду відеозаписів спостереження «Безпечного міста» було встановлено, як ОСОБА_3 у парку відпочинку заволодів золотим ланцюжком з кулоном потерпілої ОСОБА_5 , після чого зник з парку відпочинку, сів в автомобіль, з якого біля Автовокзалу виходить ОСОБА_3 зособами, які направилися в бік вулиці Катериненська, де ОСОБА_3 зайшов у магазин «АТБ».

Посилання сторони захисту на те, що відсутні відомості щодо відносин ОСОБА_3 з ломбардом, не спростовують факт відкритого викрадання ОСОБА_3 майна потерпілої, яка прямо вказує на нього як на особу, яка вчинила щодо нею злочин.

Доводи сторони захисту, що відеозаписи з магазину «АТБ» та з «Безпечного міста» є неналежними доказами, суд не приймає до уваги, так як вони отриманні за запитом слідчого, тобто відеозаписи отриманні у встановленому законом порядку та є належними доказами.

Тобто заява сторони захисту, що стороною обвинувачення не надано суду запиту слідчого щодо відеозапису, суд не приймає до уваги, оскільки як зазначалось відповідь була надана на підставі запиту слідчого та добровільно.

При цьому суд звертає увагу сторони захисту на те, що потерпіла та свідок-очевидець ОСОБА_7 прямо зазначаються, що ОСОБА_3 у парку відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_5 , після чого зник з місця злочину.

Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які б свідчили, що докази покладенні в обґрунтування вини ОСОБА_3 здобуті під час досудового розслідування у невстановленому законом порядку та є неналежними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочином, особу винного, який офіційно не працевлаштований, неодружений, має місце реєстрації і проживання та раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 66 КК України, судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 ,має бути призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі, яке є достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Крім того, враховуючи, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнає, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачений не ставиться критично до своїх дій та не виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне, а також, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, суд вважає недоцільним застосовувати дію ст.ст. 69, 75 КК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було.

Відповідно довідки, судові 0витрати на залучення спеціаліста склали 240, 99 грн.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 , має бути стягнуто на користь держави судові втрати у сумі 240, 99 грн.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що були підставою для обрання відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 302, 367-371, 373, 374, 376, 381-382, 395, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту взяття під варту з 29.06.2021 року.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 29.06.2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у сумі 240 (двісті сорок) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) копійки.

Речові докази, відповідно до постанов про визнання речових доказів, а саме цифрові диски залишити та зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: