ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/311/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/304/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000667 від 01 листопада 2022року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, до 04 квітня 2023 року -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

СВ СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000667 від 01 листопада 2022року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 KK України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Харківською обласною прокуратурою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він в кінці травня 2022 року та ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_1 , представились їй так званими «смотрящими» за районом ХТЗ та висунули потерпілій вимогу передачі грошових коштів в сумі 8 000 гривень під приводом того, що її син начебто займається збутом наркотичних речовин. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили потерпілій, що на території району ХТЗ вони можуть вчиняти будь-які неправомірні дії, крім вбивств. Приблизно через два тижні, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знову прийшли за місцем проживання потерпілої та під час розмови з останньою знову висунули вимогу щодо сплати грошових коштів в сумі 8 000 гривень, висловлюючи при цьому потерпілій погрози застосування фізичного насильства відносно неї та її малолітніх онуків, які потерпіла сприйняла як реальні, та повідомила, що на даний час не має можливості сплатити гроші, оскільки їх у неї немає. Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пішли, повідомивши потерпілій, що ще повернуться. Надалі у вересні 2022 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , прийшли за місцем проживання потерпілої де під час розмови з останньою, почали кричати на неї та висловлювати погрози застосування фізичного насильства відносно потерпілої та її близьких родичів. У свою чергу потерпіла, сприймаючи погрози як реальні, витягнула з кишені купюру номіналом 500 гривень, надала її ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого останні пішли.

Крім того, в листопаді 2022 року ОСОБА_9 створив організовану групу та очолив її разом з ОСОБА_10 , до складу якої залучили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які, будучи раніше судимими за вчинення корисливих злочинів, не маючи законних джерел доходу та маючи бажання незаконного збагачення, надали свою згоду на участь у сумісній злочинній діяльності на постійній основі, ролі яких були взаємозамінними, виходячи з обставин, що можуть виникнути під час вчинення злочинів.

05.01.2023 року ОСОБА_13 , діючи за вказівкою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знайшла місце знаходження сина потерпілої, про що повідомила ОСОБА_10 . Того ж дня ОСОБА_10 та ОСОБА_12 приїхали до місця перебування потерпілого до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де нанесли останньому декілька ударів по обличчю. Надалі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 посадили потерпілого до автомобіля «BMW 520І», д.н.з. НОМЕР_1 , де почали погрожувати застосуванням насильства. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 , пред`явили їй вимогу передачі грошових коштів в сумі 1 500 доларів США під приводом того, що її син начебто вчинив крадіжку речей у спільного знайомого. В подальшому 07.01.2023 року потерпіла передала ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 5000 гривень, 20.01.2023 - в сумі 4000 гривень та 04.02.2023 - в сумі 40000 гривень. Своїми протиправними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 завдали потерпілій матеріальну шкоду на суму 49 000 гривень.

Також, 26.12.2022 року поблизу будинку №37/8 по вул. Біблика в м.Харкові ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи за вказівкою ОСОБА_9 , посадили потерпілу в автомобіль, висунули їй вимогу передачі грошових коштів в сумі 5 000 гривень під приводом неіснуючого боргу та погрожували фізичною розправою у випадку не виплати вказаної суми грошових коштів, в результаті чого потерпіла перевела на картку ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 1000 гривень та віддала 400 гривень готівкою.

Своїми протиправними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 завдали потерпілій матеріальної шкоди на суму 1400 гривень.

04 лютого 2023 року ОСОБА_9 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

04 лютого 2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

04.02.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2023 року задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб до 04.04.2023 року.

В порядку ч. 6 ст. 206 КПК України доручено територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві, здійснити перевірку фактів, викладених в усній заяві підозрюваного ОСОБА_9 , щодо застосування до нього насильства під час його затримання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження та ухвалу слідчого скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що в судовому засіданні 06.02.2023 року було проголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, а повний текст судового рішення він отримав лише 14.02.2023 року та 16.02.2023 року подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що повідомлення про підозру, яке було вручено ОСОБА_9 є необґрунтованим тастороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, щодо законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного такого виняткового виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а наявність самої обґрунтованої підозри підтверджується відповідними письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: заявах про вчинене кримінальне правопорушення; протоколах допитів потерпілих ; протоколах допитів свідків; протоколах пред`явлення потерпілим осіб для впізнання за фотознімками; протоколах пред`явлення свідкам осіб для впізнання за фотознімками; протоколі огляду предмету - мобільного телефону; протоколі за результатами проведення НСРД в порядку ст.260 КПК України від 23.11.2022 року. Зазначені докази цілком слушно на думку слідчого судді, не містять ознак очевидної беззаперечної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника про неналежність наданих органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованого правопорушення, оскільки слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а саме вимагання, вчиненого повторно, організованою групою в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваного.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_9 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, класифікуються як особливо тяжкий злочин, а саме - кримінальне правопорушення проти власності вчинений в умовах воєнного стану, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того,ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти власності, має непогашені судимості, звільнився з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання у виді позбавлення волі 16 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_9 направлений до суду Шевченківським відділом ГУНП в Харківській області обвинувальний акт за ч.2 ст.186 КК України, який на цей час перебуває на розгляді, відсутні відомості щодо наявності у підозрюваного іншого джерела доходу крім злочинної діяльності.

Таким чином, доводи захисника про те, що фактично лише тяжкість інкримінованого злочину формально стала єдиною підставою для обрання найбільш суворого виду запобіжного заходу - тримання під вартою - є необґрунтованими.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років, а також враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження ОСОБА_9 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_9 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4