ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 січня 2022 року, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який народився у м. Сєвєродонецьк
Луганської області,громадянина України,
який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 ч. 4 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 березня 2022 року включно.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 ч. 4 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, тому враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинені діяння останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити

інше правопорушення. Також судом враховано, що обвинувачений перебуваючи на свободі може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, з метою надання тих чи інших показів під час судового розгляду. Взято судом до уваги, що існуючи ризики не зменшились, а стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 січня 2022 року скасувати та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи іншій більш м`який захід.

В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що матеріали справи відносно ОСОБА_6 є сфальсифікованими, а вина його у скоєному не доведеною, зазначає про те, що висновок судово медичної експертизи є недопустимим доказом, а вилучені речові докази з порушення вимог процесуального законодавства. Зазначає про те, що судом не взято до уваги, що первісно напад був здійснений саме на ОСОБА_6 та здійснено в його бік близько 10 вистрілив з пістолету, не надана оцінка виявленим у обвинуваченого тілесним ушкодженням.

Вказує про те, що судом не враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, та ряд хронічних захворювання, у зв`язку з чим потребує медичного догляду, через що вважає, що запобігти заявленим ризикам можна шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що на території України запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим з метою дотримання розумних строків та своєчасного розгляду, забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції зі ДУ Старобільський слідчий ізолятор не виявилось за можливе, у зв`язку з тимчасовою окупацію та перебуванням обвинуваченого на непідконтрольній території, беручи до уваги, що прокурор та захисник належним чином повідомлені в судове засідання не з`явилися, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані

сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 ч. 4 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Враховуючи зазначене належна правова доказам по справі, доведеності вини обвинуваченого у скоєному буде надана судом під час розгляду справи по суті.

Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування чи продовження щодо особи запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

Також є правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що відносно останньої існує обґрунтована підозра у скоєні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що судове провадження по даній справі розпочато, свідки та потерпілий по справі

в суді не допитані, тому обвинувачений перебуваючи на свободі, з метою примушування до надання тих чи інших показань, може незаконно впливати на останніх, так як йому відомі їх повні анкетні дані, місця проживання.

Крім того, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, вчинив особливо тяжкий злочин з застосування насильства, у зв`язку з чим колегія суддів на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України не вбачає підстав для визначення застави.

Доводи обвинуваченого щодо наявності ряду хронічних захворювань матеріалами справи не підтверджено та до апеляційної скарги не надано, крім того в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватись в установі виконання покарань.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 січня 2022 року, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 ч. 4 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4