Справа № 346/3672/22
Провадження № 1-кп/346/278/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, що внесене 16.03.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мигове Вижницького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина, не працює, до 13.03.2022 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , згідно зі ст.89 КК України не судимого,

У вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений, будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство в умовах воєнного стану, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби.

Злочин вчинено за таких обставин.

Згідно з указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні запроваджено з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, положень Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Про введення в дію воєнного стану обвинуваченому було достеменно відомо, оскільки вказаний указ №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до відома населення країни.

03.03.2022 року обвинувачений призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2022 року № 52 з 03.03.2022 року обвинувачений вважався таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини, що в АДРЕСА_2 , свою посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

13.03.2022 року о 10:00 год. обвинувачений, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану самовільно залишив вказану військову частину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, вказані в обвинувальному акті. Він у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати. При призначенні покарання він та його захисник просять також врахувати, що обвинувачений самостійно доглядає та виховує малолітнього сина, оскільки мати цієї дитини перебуває за межами України, а також те, що обвинувачений лікується від наркозалежності.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Суд визнає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.408 КК України.

Обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст.67 КК України, не встановлено, про що зазначено в обвинувальному акті.

Пом`якшуючими покарання обставинами згідно зі ст.66 КК України є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, про що також вказано в обвинувальному акті.

Враховуючи вищенаведене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, який вважається не судимими, суд дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.408 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років та про можливість застосування положень ч.1 ст.75 КК України (в редакції від 07.03.2022 року), яка підлягає застосуванню, оскільки діяла на час вчинення інкримінованого злочину та передбачала покращення становища обвинуваченого порівняно з поточною редакцією даної норми), і звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням максимального іспитового строку. При цьому суд також вважає за необхідне покласти на засудженого частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.370, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України (в редакції від 07.03.2022 року)звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На підставі п.2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення (ухвалення).

Суддя ОСОБА_1