Справа № 173/1028/22
Номер провадження1-кп/173/167/2022
07 листопада 2022 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , приблизно о 05:00 год. 09.12.2021 року, більш точного часу в ході слідства не встановлено, перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , припускаючи що в господарській будівлі сараї, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_2 , зберігається велосипед, що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду, поєднаного з проникненням у інше приміщення сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 .
Надалі ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду, поєднаного з проникненням у інше приміщення сарай, приблизно о 05 год. 20 хв. 09.12.2021 року, більш точного часу в ході слідства не встановлено, підійшов до хвіртки забору, яким огороджена територія домоволодіння АДРЕСА_2 . Після чого ОСОБА_4 відчинив хвіртку забору, що обладнана замком засувного типу та пройшов на територію вказаного домоволодіння.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду, поєднаного з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 підійшов до вхідних дверей сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 . Вважаючи, що в даному приміщенні зберігається велосипед, ОСОБА_4 за допомогою цвяху, що знайшов на території зазначеного домоволодіння, відчинив навісний замок, яким були обладнані двері та проник у середину сараю.
В подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи в сараї, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_2 , побачив вживаний жіночий велосипед марки «Україна», з рамкою синьо-червоного кольору зі слідами іржі, належний на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначив його предметом свого злочинного посягання. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеду, поєднаного з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 приблизно о 05:25 год. 09.12.2021 року, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і не контролює їх, взяв вживаний жіночий велосипед марки «Україна», з рамою синьо-червоного кольору, зі слідами іржі, та через вхідні двері викотив його з сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 .
Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 , утримуючи його при собі, через хвіртку, вийшов з території домоволодіння АДРЕСА_2 , з місця злочину зник, викраденим вживаним жіночим велосипедом марки «Україна» з рамою синьо-червоного кольору зі слідами іржі, розпорядившись на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4971 від 15.12.2021 на суму 862, 50 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.
У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, вартість та розмір викраденого майна. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.
Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та обставини, що обтяжує покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку).
Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_4 суд зазначає, що він має постійне місце роботи, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно характеристики за місцем проживання, виданої після вчинення злочину, обвинувачений характеризується негативно, за місцем роботи характеризується позитивно, щиро розкаявся.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 3 ст. 185 КК України.
Водночас, за приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов потерпілим у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.
Речовий доказ вживаний жіночий велосипед марки «Україна» з рамою синьо-червоного кольору зі слідами іржі, який переданий на зберігання до ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області згідно квитанції № 828 - після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1