Дата документу 01.12.2022 Справа № 336/1083/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/1083/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1363/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, яка не заміжня, на утриманні дітей немає, навчається на 2 курсі «Запорізького машинно-будівного вищого професійного училища», зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст. 296, ч.2 ст.189 КК України,

за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 та законного представника обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 жовтня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 грудня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що прокурор не надає суду жодних доказів для її перебування під вартою.

Апелянт вказує, що в неї відсутні наміри вчиняти вплив на потерпілих та переховуватись від суду.

Зазначає, що вона є неповнолітньою особою, має стійкі соціальні зв`язки, мешкає зі своєю матір`ю та батьком, має позитивну характеристику з СІЗО.

Обвинувачена ОСОБА_6 вказує, що вже рік знаходиться під вартою.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.1 ст.185, ч.2 ст.296, ч.2 ст.189 КК України, і ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених за ч.2 ст.296 КК України.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 ухвалою суду від 18 лютого 2022 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений на підставі ухвали суду від 09 вересня 2022 року і простирається до 8 листопада 2022 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання, яке підтримують потерпілі та представник потерпілої ОСОБА_13 та проти задоволення якого заперечує сторона захисту, про продовження застосування означеного запобіжного заходу на строк у шістдесят днів.

Доцільність продовження вжиття означеного заходу забезпечення кримінального провадження прокурор мотивує тяжкістю обвинувачення, а також наявністю ризиків ухилення обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих в цьому провадженні, продовження зайняття протиправною діяльністю.

На думку обвинувачення, про ризик переховування від суду свідчать усвідомлення обвинуваченою тяжкості вчинених кримінально караних діянь та бажання уникнути покарання за них;

-на ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків вказує той факт, що всі ці особи є знайомими обвинуваченої, чиї місця проживання їй відомі, зухвалість та зневага до норм суспільної моралі, з якими вчинювались інкриміновані обвинуваченій дії; скарги у судових засіданнях потерпілого ОСОБА_14 , неповнолітніх потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 про тиск, який чинять щодо них у зв`язку з кримінальним провадженням обвинувачена, її родичі, приятелі;

-продовження заняття протиправною діяльністю підтверджує наявність в провадженні Шевченківського районного суду, окрім цього провадження, ще трьох кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 за звинуваченням за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.187 КК України, а також кримінального провадження, досудове слідство по якому триває, за ознаками ч.2 ст.186 КК України.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченої.

Обвинувачена і захисник в обґрунтування заперечень зазначають, що ризики, на які посилається прокурор, є ілюзорними, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, сприятиме досягненню мети кримінального судочинства щодо його ефективного здійснення і застосування до його учасників належної процесуальної процедури.

На думку захисника, прокурором не доведено, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, між тим тільки ці обставини можуть в силу ч.2 ст.492 КПК України зумовити застосування до неповнолітньої особи, якою є обвинувачена, найбільш суворого запобіжного заходу.

На відсутність ризику перераховування від суду вказує наявність у обвинуваченої стабільних соціальних зв`язків, сім`ї, її неповнолітній вік та постійне проживання з батьками за однією адресою, навчання в одному й тому самому навчальному закладі.

Ризик впливу на потерпілих та свідків в цьому провадженні спростовує поведінка обвинуваченої, за якої вона, перебуваючи на волі протягом майже двох місяців від дати вчинення інкримінованих їй протиправних дій та до її затримання, не вчинила жодної дії з метою незаконного впливу на потерпілих та свідків. Відсутність будь-яких посягань з боку ОСОБА_6 підтверджує і факт звернення потерпілих з заявами про вчинення нею кримінально караних дій, поданню яких вона жодним чином не перешкоджала.

Ризик вчинення інших кримінально караних діянь також носить ймовірний характер, потребує комплексного аналізу як негативних, так і позитивних даних про особу. Лише факт інкримінування обвинуваченій вчинення кількох злочинів, у вчиненні жодного з яких її не визнано винною за вироком суду, не дає підстав для констатації вказаного ризику.

Окрім того, захисник зазначає, що само по собі перебування в умовах цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та під контролем законних представників, якими є батьки обвинуваченої, звело б нанівець всі перелічені ризики навіть за умови їхнього існування.

У зв`язку з викладеним просять змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, визначивши в якості місця проживання ОСОБА_6 під час застосування домашнього арешту місце її постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 з покладенням на обвинувачену обов`язків, що встановлені статтею 194 КПК України.

Прокурор і потерпілі заперечують проти зміни запобіжного заходу на більш м`який, застосовуючи ті ж самі доводи, якими обґрунтоване клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 , її захисника - адвоката ОСОБА_7 та законного представника на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи її захисника, думка прокурора та потерпілих, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.296, ч.2 ст.189 КК України, які є як і кримінальним проступком так і нетяжким та тяжкими злочинами.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення буде перевірятись судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризик продовження обвинуваченою протиправної діяльності - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, яка хоч і є неповнолітньою особою та раніше не судимою, проте обвинувачується у декількох кримінальних правопорушеннях щодо неповнолітніх осіб. Крім того, в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, окрім цього провадження, перебуває ще інші кримінальні провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.187 КК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченої, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Ці висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що прокурор не надає суду жодних доказів для перебування її перебування під вартою, не є слушними та спростовуються матеріалами провадження, в т.ч. змістом самого клопотання, яке є належним чином вмотивованим.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона є неповнолітньою особою, має стійкі соціальні зв`язки, мешкає зі своєю матір`ю та батьком, має позитивну характеристику з СІЗО, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків, які на думку колегії суддів, є високими, та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив дію запобіжного заходу обвинуваченої у виді тримання на строк, що перевищує 60 днів, тобто до 26 грудня 2022 року включно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , продовжений до 24 грудня 2022 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу щодо обвинуваченої має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 жовтня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 грудня 2022 року включно, змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 24 грудня 2022 року включно.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4