ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4126/22

Провадження № 11-кп/4820/160/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, працівника лазні КП «Міськтепловодоенергія», проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 07 липня 2022 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи на літній терасі біля магазину «Дует», що по вул. Суворова, 14 в м.Кам`янці-Подільському Хмельницької області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки, з метою самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе суспільству та державі, грубо порушуючи громадський порядок, з надуманих підстав підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , тримаючи у праві руці сигаретний недопалок, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, в присутності сторонніх осіб, безпричинно притиснув вказаним недопалком в область лівого ока потерпілому, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді двох опікових ран у внутрішньому відділі верхнього повіка лівого ока з розповсюдженням на внутрішньо-середній відділ нижнього повіка лівого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я..

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 прохає змінити вирок та призначити більш м`яке покарання; зазначає, що суд не в повній мірі взяв до уваги його процесуальну поведінку, щире каяття, прохає призначити покарання у вигляді виправних робіт.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 прохає змінити вирок та призначити більш м`яке покарання; зазначає, що суд не в повній мірі взяв до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_6 , його щире каяття та дані про його особу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який прохав залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони задоволенню не підлягають, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Представник потерпілого та потерпілий належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та кваліфікація його дій апелянтом по суті не оскаржуються.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, обставини, та призначив покарання в межах строку, передбаченого відповідним кримінальним законом.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 призначено покарання за злочин проти громадського порядку та моральності. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційні доводи, про зайву суворість призначеного покарання у виді арешту на строк 5 місяців, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом зменшення строку покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження у апеляційній скарзі, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді арешту в межах санкції ч.1 ст.296 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення покарання у виді арешту, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу ступеня тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, процесуальної поведінки, і вважав, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Суд вірно не визнав як обставини, що пом`якшують покарання, зазначені в обвинувальному акті щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, виходячи з наступних підстав.

Так, як убачається з поведінки обвинуваченого в суді першої інстанції, хоча він і визнав в кінці судового розгляду винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю, але не розкаявся у вчиненому.

Зокрема, розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення кримінально протиправних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному правопорушенні, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. На необхідність встановлення вказаних обставин при оцінці наявності цієї обставини, що пом`якшує покарання, звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року в справі №166/1065/18.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не висловлював жаль щодо вчиненого та осуд своєї поведінки, не просив пробачення у потерпілого, що підтвердила в судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого, визнавав свою вину частково, зазначав, що випадково потрапив цигаркою в око, а згодом вишукуючи виправдування своїх дій, зазначав, що причиною дій стали образливі висловлювання потерпілого, чого не встановлено в ході судового розгляду. Також під час досудового розслідування в ході слідчого експерименту ОСОБА_6 зазначав, що випадково змахнув рукою, що свідчить про відсутність активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, адже в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений вчинив хуліганські дії умисно. Тобто, будь-яких підстав вважати, що обвинувачений розкаявся у вчиненому та активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, судом правомірно в ході судового розгляду не встановлено.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зайняв таку ж позицію, як і в суді першої інстанції, а саме визнав свою вину формально. Самі по собі позитивні дані про особу ОСОБА_6 не можуть слугувати підставою для застосування вимог ст..69 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали..

Судді: