КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого, щодо якого ухвалено

виправдувальний вирок ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000857 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саварка Богуславського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає ______________________________________________________

Справа №11-кп/824/344/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 4 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_1

неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

ОСОБА_9 , наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 16.07.2012 № 576-к, призначений на посаду заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України з присвоєнням 5-го рангу державного службовця у межах відповідної категорії посад, відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну службу».

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну службу» та Переліку посад працівників апарату міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, їх територіальних органів, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що є додатком 24 до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад держаних службовців та визнання такими, що втратили чинність», займана ОСОБА_11 посада віднесена до третьої категорії посад державних службовців.

Згідно ст. 10 Закону України «Про державну службу», державні службовці зобов`язані додержуватись Конституції України та інших актів законодавства України та, зокрема, забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції, не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина, безпосередньо та сумлінно виконувати покладені на них службові обов`язки.

Державний службовець повинен діяти у межах своїх повноважень. Стаття 5 вказаного Закону визначає етику поведінки державного службовця, який повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування, не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Згідно з посадовою інструкцією заступника директора Департаменту продовольства, посада ОСОБА_12 пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та, згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК України, ОСОБА_9 є службовою особою, а з урахуванням віднесення його посади до третьої категорії та відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Водночас, ОСОБА_9 , будучи службовою особою Міністерства аграрної політики та продовольства України, яка займає відповідальне становище, будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», 07.04.2012 був письмово попереджений про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання і протидії корупції» щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби, у тому числі щодо заборони використання своїх службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Відповідно до положення про Департамент продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України, затвердженого наказом Міністерства від 19.12.2012 № 787, до обов`язків вказаного Департаменту віднесено участь у проведенні кадрової політики, внесення пропозицій та погодження призначення, звільнення керівників державних підприємств, установ та організацій харчової і переробної промисловості, які належать до сфери координації Департаменту.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08.07.2009 № 470, до сфери управління Мінагрополітики України віднесено Кіровоградський державний сокоекстрактовий завод, координація діяльності якого покладена на Департамент продовольства вказаного Міністерства.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.04.2012 № 240 «Про ліквідацію Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу», припинено діяльність шляхом ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та створено комісію з його ліквідації. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.11.2012 № 676, головою комісії з ліквідації зазначеного заводу призначено заступника директора Департаменту продовольства Мінагрополітики України ОСОБА_12 .

У квітні 2013 року ОСОБА_13 , являючись директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «ІВВІ`С Україна», звернувся до ОСОБА_12 , як до голови комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, з питанням щодо можливості оренди виробничих приміщень останнього для здійснення господарської діяльності його Товариства. Упродовж червня - липня 2013 року ОСОБА_13 неодноразово зустрічався з ОСОБА_11 та обговорював з ним зазначене питання. ОСОБА_9 , як голова комісії з ліквідації заводу, уклав з ОСОБА_13 , як директором ТОВ «ІВВІ`С Україна», договір б/н від 26.07.2013 про відповідальне зберігання майна Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу.

На початку серпня 2013 року у ОСОБА_12 виник умисел на особисте незаконне збагачення з використанням свого службового становища та пов`язаних з цим можливостей голови комісії з ліквідації і заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України, у зв`язку з чим, ОСОБА_9 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті № НОМЕР_4 за адресою: вул. Хрещатик, 24, м. Київ, запропонував ОСОБА_13 вирішити питання щодо припинення процедури ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та подальшого призначення ОСОБА_13 його директором, за умови передачі останнім неправомірної вигоди в сумі 50 000 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах ОСОБА_13 дій, пов`язаних з припиненням процедури ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та призначення останнього його директором, 22.08.2013 у період часу з 19:05 по 19:14, перебуваючи біля торгово-розважального центру «Піраміда», розташованого по вул. Мішуги, 4 у м. Києві, у салоні автомобіля «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 одержав від ОСОБА_13 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди - грошові кошти в сумі 3 000 грн.

Крім того, 27.08.2013 у період часу з 15:42 по 16:14, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію вищезазначеного злочинного умислу, одержав від ОСОБА_13 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди, а саме - грошові кошти у сумі 10 000 грн.

При цьому передав ОСОБА_13 протокол б/н від 25.07.2013 засідання комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу щодо розгляду питання про укладення договору зберігання майна, яке належить зазначеному підприємству на праві постійного користування, з ТОВ «ІВВІ`С Україна».

Упродовж вересня-листопада 2013 року ОСОБА_9 , використовуючи своє службове становище та пов`язані з ним можливості, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 у сумі 50 000 грн., вживав заходів щодо припинення ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та призначення ОСОБА_13 на посаду його директора.

Так, за вказівкою ОСОБА_12 членом комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу - головним спеціалістом Департаменту продовольства Мінагрополітики України ОСОБА_14 восени 2013 року, з метою припинення процедури ліквідації вказаного заводу, підготовлено проект наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про скасування наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.04.2012 № 240», який під час обшуку виявлено у службовому кабінеті обвинуваченого.

Крім того, у кінці жовтня 2013 року ОСОБА_9 , реалізуючи вищезазначений злочинний намір, вжив заходів до вчинення відповідними службовими особами Кіровоградської обласної державної адміністрації дій, які входили до повноважень останніх у частині підготовки подання від імені Кіровоградської обласної державної адміністрації про розгляд кандидатури ОСОБА_13 на посаду директора Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу. У зв`язку з цим ОСОБА_9 клопотав перед начальником відділу регулювання відносин власності, правового та кадрового забезпечення Департаменту агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації ОСОБА_15 та завідуючим сектором харчової та переробної промисловості вказаного департаменту ОСОБА_16 .

У свою чергу, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи за вказівкою ОСОБА_12 , не будучи обізнаними про дійсні злочинні наміри останнього, підготували та направили до Департаменту продовольства Мінагрополітики України лист Кіровоградської обласної державної адміністрації від 25.10.2013 вих. № 869/01-38/8/1, відповідно до якого обласна адміністрація просила розглянути кандидатуру ОСОБА_13 щодо призначення на посаду директора Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу.

Іншу частину грошових коштів у сумі 37 000 грн. з обумовленого раніше загального розміру неправомірної вигоди ОСОБА_9 не одержав з причин його обізнаності про наміри працівників правоохоронних органів щодо викриття вчиненого ним злочину.

За цих же підстав, на думку слідства, ОСОБА_13 не було призначено директором Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, не завершено процедуру погодження наказу Мінагрополітики «Про скасування наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.04.2012 № 240», проект якого, поряд з іншими документами діяльності Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу вилучено під час обшуку службового кабінету ОСОБА_12 .

Таким діям ОСОБА_12 стороною обвинувачення дана кримінально-правова кваліфікація за ч. 4 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Суд, оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про недоведення стороною обвинувачення, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , а тому визнав його невинуватим та виправдав.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих функцій на строк 3 роки, з конфіскацією майна. Речові докази - долучені документи - зберігати в матеріалах судового провадження.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом невірно надана оцінка пред`явленим сторонами доказам та, як наслідок, рішення не відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Так, в основу вироку суд поклав показання обвинуваченого, відповідно до яких останній мав намір відновити роботу Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу. З ОСОБА_13 обвинувачений неодноразово зустрічався у неформальній обстановці лише для отримання документів, жодних грошових коштів від ОСОБА_13 не отримував та, у зв`язку з відсутністю повноважень, не мав відношення до можливого призначення ОСОБА_13 на посаду директора вищевказаного заводу.

Між тим, обвинувачений не зміг пояснити причин неодноразових зустрічей з ОСОБА_13 у позаслужбовий час та поза межами Міністерства аграрної політики та продовольства України, як і не пояснив, що саме перераховував та в подальшому передавав йому заявник на переглянутих під час судових засідань відеозаписах.

В той же час, формулювання обвинувачення підтверджується отриманими під час допиту показаннями ОСОБА_13 , який структуровано та логічно зазначив, що був директором підприємства та представляв інтереси інвестора, мав наміри здійснювати діяльність з використанням потужностей Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу. Підстав для обмови ОСОБА_12 в нього не було, але після вимоги неправомірної вигоди, що надійшла від обвинуваченого, заявник був змушений звернутися із відповідною заявою до УБОЗ у м. Києві. Також, будучи допитаним, ОСОБА_13 підтвердив, що під час зустрічей передавав грошові кошти обвинуваченому на вимогу останнього.

Проте показання ОСОБА_13 суд не прийняв до уваги безпідставно, мотивуючи це тим, що ОСОБА_13 в дійсності добровільно не звертався до УБОЗ в м. Києві із заявою про злочин, що суперечить як показанням самого заявника, так і змісту наявній у матеріалах справи заяві про злочин від 20.08.2013.

За таких обставин, вищенаведене свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази сторони обвинувачення, які істотно впливають на висновки, визнавши їх такими, що не підтверджують факту вчинення кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому.

Захисник ОСОБА_6 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, посилаючись на те, що апеляційна скарга прокурора є формальною та надуманою, оскільки судом надано оцінку усім доказам, як в сукупності, так і кожному окремо на предмет належності і допустимості, та винесено виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення сторони захисту проти її задоволення, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявлених прокурором клопотань, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Європейський Суд з прав людини також наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про винуватість обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що винуватість обвинуваченої особи доведена.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як убачається зі змісту вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, на противагу твердженням апелянта, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_8 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, з обвинувального акта слідує, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, а саме в тому, що він, обіймаючи посаду заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України та будучи призначеним головою комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, що входить до сфери управління Мінагрополітики України, за вчинення в інтересах ОСОБА_13 дій, пов`язаних з припиненням процедури ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та призначення останнього його директором, одержав від ОСОБА_13 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди - грошові кошти у сумі 13 000 грн., а іншу частину грошових коштів у сумі 37 000 грн. з обумовленого раніше загального розміру неправомірної вигоди ОСОБА_9 не одержав з причин його обізнаності про наміри працівників правоохоронних органів щодо викриття вчиненого ним злочину.

Проаналізувавши у вироку представлені сторонами докази, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правомірного висновку про недоведення стороною обвинувачення, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 .

Як убачається з матеріалів провадження, суд у вироку досить детально виклав всі досліджені докази, яким надав відповідну оцінку, та у колегії суддів відсутні підстави вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор у провадженні.

Так, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що з ОСОБА_13 розмови про призначення останнього керівником заводу за винагороду у 50 000 грн. він не мав. ОСОБА_13 грошових коштів йому ніколи не передавав, жодного разу він не зустрічався з ОСОБА_13 у своєму автомобілі, а чи зустрічався з ОСОБА_13 біля ТРЦ «Піраміда», не пам`ятає. При цьому дійсно, як голова ліквідаційної комісії Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, він спілкувався з ОСОБА_13 щодо можливості здійснення останнім господарської діяльності на згаданому заводі та призначення останнього на посаду директора, адже протягом 2012 - 2013 роках він неодноразово виїжджав на завод, де бачив, що на ньому збереглися виробничі потужності, тобто підприємство фактично перебувало у робочому стані, а оскільки процедура ліквідації та банкрутства не були розпочаті, він відвідував місцеві виконавчі органи з метою відновити роботу підприємства. Тому з появою ОСОБА_13 , який повідомив, що хотів би на заводі виготовляти будівельні матеріали, готовий зробити бізнес-план та здійснювати охорону заводу, було проведено комісією у присутності ОСОБА_13 обговорення цього питання, з`ясовано які документи для цього потрібні і доведено до відома ОСОБА_13 , після чого останній став займатися їх підготовкою. Тож ці питання обговорювалися, як у Департаменті продовольства, так і з іншими підрозділами Міністерства агрополітики. ОСОБА_13 приносив необхідні документи, готувалися проекти відповідних рішень. Однак, прийняття рішення про призначення ОСОБА_13 на посаду директора до його службових повноважень не входило, а таке рішення міг прийняти Міністр на підставі пакету документів, підготовлених кадровим управлінням Міністерства, і він не міг вплинути на прийняття рішень Міністром.

Водночас зазначив, що, хоча до його повноважень не належало прийняття рішення щодо призначення на посаду директора, бо цим питанням займалися інші службові особи Міністерства, але ОСОБА_13 сам не допрацював з документами, через що не вирішено питання про його призначення на посаду директора заводу. Потім він зрозумів, що ОСОБА_13 завод цікавив лише через наявність там металу, той не збирався здійснювати там господарську діяльність, адже одного разу до його службового кабінету прийшов чоловік на ім`я ОСОБА_17 , якого цікавив металолом на заводі. На пропозицію ОСОБА_17 він відповів, що спочатку необхідно запропонувати план роботи, затвердити його, укласти та затвердити інвестиційний договір, і лише після цього можна починати працювати. Проте ОСОБА_17 повідомив, що це його не цікавить, вони виріжуть металолом та показав посвідчення нібито антикорупційного комітету і сказав, що вони викривають на хабарях. Також ОСОБА_17 сказав, що пришле до нього людину, з якою можна працювати, і через якийсь час від ОСОБА_17 прийшов ОСОБА_13 , який постійно провокував його, пропонуючи різного роду відпочинки, і не міг чітко пояснити мети своїх візитів, вів розмови про все. Вважає, що ОСОБА_13 його обмовив, а справа щодо нього сфабрикована.

Отже, за позицією ОСОБА_8 зОСОБА_13 розмови про призначення останнього керівником заводу за винагороду у 50 000 грн. він не мав, грошових коштів від нього не отримував. До його службових повноважень прийняття рішення про призначення ОСОБА_13 на посаду директора не входило, а таке рішення міг прийняти Міністр на підставі пакету документів, підготовлених кадровим управлінням Міністерства, і він не міг вплинути на прийняття рішень Міністром.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинуваченого ОСОБА_8 в основу виправдувального вироку, оскільки такі показання обвинуваченого, наданими стороною обвинувачення доказами спростовані не були.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, стороною обвинувачення надано, а судом досліджено - показання свідків та низку документів.

Зокрема, оцінено у вироку дані, що містяться у таких доказах, а саме:

- показаннях у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що він обіймав посаду директора ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «ІВВІ`С Україна» і свого часу підшукував об`єкт для здійснення господарської діяльності. Через Фонд держмайна, зокрема особи на ім`я ОСОБА_17 , який був із Фонду держмайна, йому стало відомо про Кіровоградський державний сокоекстрактовий завод, що перебував у стані ліквідації, і даний об`єкт його зацікавив. Спочатку планувалося здійснювати на згаданому заводі виробництво газопіноблоків, а потім вирішили облаштувати приміщення під зерносховище. Йому необхідно було офіційно оформити документи на користування заводом. Приблизно у квітні 2013 року він прибув до Міністерства агрополітики, де мав розмову з головою комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу - ОСОБА_8 . Той запропонував йому стати директором зазначеного підприємства, але для початку з ним мав бути укладений договір зберігання, так як завод розкрадали. У разі призначення його директором згаданого заводу Міністерством агрополітики спільно з Кіровоградською ОДА він отримував право здійснювати необхідну господарську діяльність. Пам`ятає, що за підписання якогось акта, він передав обвинуваченому ОСОБА_8 3000 грн., а за призначення його на посаду директора пропонувалося 50 000 грн., з яких він передав 10 000 грн. Грошові кошти в сумі 3 000 грн. він передав ОСОБА_8 в автомобілі, під керуванням останнього, біля торгово-розважального центру «Піраміда», а 10 000 грн. передав ОСОБА_8 у службовому кабінеті останнього. Решту за домовленістю з ОСОБА_8 він мав передати після призначення на посаду директора. Після цього він неодноразово спілкувався з ОСОБА_8 , займався збором документів для призначення на посаду директора, проходив певні процедури. У подальшому, ОСОБА_8 повідомив йому, що не зможе йому більше допомогти, щоб він звертався про призначення на посаду директора до тих людей, які йому дають гроші. Як він зрозумів, обвинувачений дізнався про його документування. Заначив, що, приблизно з травня 2013 року на Кіровоградському державному сокоекстрактовому заводі він поставив охорону, періодично туди приходили представники трудового колективу, податківці, які контролювали та перевіряли, чи все на місці. Пізніше, приблизно у лютому 2014 року, оскільки не вирішувалось питання щодо призначення його на посаду директора, він зняв охорону та повідомив Міністерство, що більше не буде охороняти завод. Вказав, що грошові кошти, відповідно в сумі 3000 грн. та 10000 грн., які він передавав ОСОБА_8 , надавали працівники правоохоронного органу. Визнав, що він притягається до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 191 КК України. З ОСОБА_18 , який працював заступником начальника управління з боротьби з організованою злочинністю у Кіровоградській області, він познайомився в м. Кіровограді, за яких обставин, не пам`ятає. Потім ОСОБА_18 був переведений до м. Києва. З останнім він перебував у дружніх стосунках. Йому потрібна була територія Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, він був обізнаний про наявність заборгованості, яку йому обіцяли списати, однак щодо заборгованості із заробітної плати перед працівниками питання не обговорювалось. Ініціатором укладення договору зберігання майна заводу від 26.07.2013 був він. Протокол засідання ліквідаційної комісії, за який у нього в Міністерстві попросили гроші, потрібний був для Кіровоградської ОДА. Зазначив, що приблизно у кінці 2013 року подавав заяву до Кіровоградської ОДА та Міністерства про призначення його керівником заводу. Він не був призначений на посаду директора через те, що склалася така подія з обвинуваченим. Не пам`ятає, коли саме подав заяву про злочин, але подав її у м. Києві безпосередньо своєму знайомому ОСОБА_18 , з яким спочатку проконсультувався. На заяві міститься дата її реєстрації 20.08.2013, але чому відсутня дата написання заяви, не зміг пригадати. Він спілкувався з працівниками Міністерства - ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , з деякими його познайомив ОСОБА_8 , а з деякими він спілкувався пізніше. Про те, що на посаду директора він міг бути призначений наказом Міністра, не знав, але в нього було клопотання з Кіровоградської ОДА. Проживає він у м. Дніпропетровську і ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «ІВВІ`С Україна» також зареєстровано в цьому ж місті. За його участю проводилась така негласна слідча (розшукова) дія, як контроль за вчиненням злочину. Наскільки пам`ятає, то 3 000 грн. були його коштами, а 10 000 грн. йому надали працівники правоохоронного органу. У протоколах огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013 наявні його підписи. Не пам`ятає, у який час 22.08.2013 зустрічався з ОСОБА_8 біля ТРЦ «Піраміда», однак пам`ятає, що мова йшла про акт, не виключає, що про протокол ліквідаційної комісії. Під час розмов з ОСОБА_8 використовував диктофон «Олімпус», оскільки це було потрібно для його партнера, якому він сказав, що від нього вимагають 50 000 грн. Наскільки пам`ятає, диктофон він став використовувати ще до звернення із заявою. Запис на диктофоні здійснювався у цифровому форматі. ОСОБА_8 27.08.2013 він передав 10 000 грн. із заявлених 50 000 грн. Співробітники правоохоронного органу ознайомлювали його з документом про залучення до конфіденційного співробітництва, він підписував надані йому документи.

- показаннях в суді свідка ОСОБА_23 про те, що у 2013 році він працював у Міністерстві аграрної політики та продовольства України заступником директора Департаменту правової та законопроектної роботи. До кола його службових обов`язків входило візування документів Міністерства, проведення їх правової експертизи, координація законопроектної та правової роботи. Підготовка документів у Міністерстві здійснювалася з урахуванням Інструкції про порядок здійснення діловодства у центральних органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів. Так, зацікавлений підрозділ розробляв певний документ, передавав його по вхідній документації, існувала книга, у якій реєструвалися документи, що передавалися на візування, потім документ передавався до директора департаменту, який розписував документ на виконавця та на нього. Безпосередньо виконавцем проводилася експертиза документа. Якщо зацікавленим структурним підрозділом сприймалися в робочому порядку зауваження, то документ виправлявся і в книгу не заносився, а просто візувався. У разі, коли зацікавлений структурний підрозділ був незгодний із зауваженнями, то зауваження готувались письмово, потім вони враховувались або не враховувались, якщо були такі питання, що не враховувались, то проводилась узгоджувальна нарада, а коли неможливо було прийти до консенсусу, то проводилась узгоджувальна нарада під головуванням заступника Міністра і рішення останнього вважалося узгодженням позиції. Він проводив експертизу наказу про призначення ОСОБА_8 головою ліквідаційної комісії Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та візував його. Потім наказ був підписаний. Не тільки ОСОБА_8 , а й інші голови ліквідаційних комісій зверталися до нього з питаннями стосовно порядку ліквідації підприємства, виведення з ліквідації, призначення на посаду директора, з інших питань. Оскільки пройшло багато часу, то він не пам`ятає деталей спілкування з ОСОБА_8 , але не заперечив, що спілкувався з останнім стосовно діяльності голови ліквідаційної комісії. Йому нічого не відомо щодо стосунків між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 . Також йому нічого не відомо про факт передачі ОСОБА_13 ОСОБА_8 13 000 грн. за призначення директором. У кінці 2013 року, приблизно у грудні, до нього в службовий кабінет заходив чоловік, чи був це ОСОБА_13 , він точно сказати не може, але той чоловік ставив запитання провокативного характеру. Спочатку чоловік запитував про процедуру призначення на посаду директора, а потім були запитання щодо порядку візування наказу, скільки це буде коштувати. Саме через питання такого характеру він і запам`ятав того чоловіка. Він працював у Міністерстві в Департаменті правової та законопроектної роботи у період з 2011 по 2015 роки. Наказом Міністерства від 08.07.2009 № 470 затверджено структурні підрозділи, які координували ті чи інші підприємства. Після огляду копії згаданого наказу зазначив, що цим документом Департамент продовольства не уповноважено надавати керівництву Міністерства пропозиції для прийняття рішень щодо створення, реорганізації, ліквідації підприємств. Уточнив, якщо змоделювати ситуацію з призначенням на посаду директора ОСОБА_13 , то такий наказ мав підготувати Департамент кадрової роботи, а профільний Департамент, який координує роботу певного підприємства, мав погодити наказ. Зазвичай, документ візує керівник Департаменту, а в разі його відсутності, особа, яка виконує його обов`язки. Також наказ візувався керівниками інших Департаментів. Наказ про скасування ліквідації підприємства мав готуватися профільним Департаментом, у даному випадку - Департаментом продовольства. Перед ОСОБА_8 , головою ліквідаційної комісії Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу була співробітник правового Департаменту ОСОБА_47, але процедура ліквідації згаданого підприємства не була розпочата, наказ про ліквідацію не передавався реєстратору. Законодавством визначено повноваження голови ліквідаційної комісії, Міністерством не видавались будь-які відомчі накази з даного приводу. На той час був мораторій на банкрутство державних підприємств, які не підлягали приватизації. З Кіровоградським державним сокоекстрактовим заводом неможливо було нічого зробити за процедурою банкрутства. Наскільки він пам`ятає, Міністерство намагалося закрити процедуру банкрутства цього заводу та перейти до його ліквідації. Не пам`ятає, чи звертався до нього ОСОБА_8 з питань припинення ліквідації заводу та призначення ОСОБА_13 на посаду директора. ОСОБА_8 не мав відношення до Департаменту роботи з персоналом та відповідно не міг вливати на співробітників останнього щодо прийняття ними рішень. Він надавав ОСОБА_8 зразок договору зберігання, який роздрукував із сайту «Ліга:Закон». На його думку, голова ліквідаційної комісії може самостійно прийняти рішення про укладення договору зберігання. У законодавстві немає вимоги про укладення такого договору одноособово головою ліквідаційної комісії чи за рішенням ліквідаційної комісії. У його Департаменті не було заяви ОСОБА_13 про призначення на посаду директора, якщо б така заява і надходила, то за Інструкцією з діловодства вона мала бути розписана на кадровий Департамент і, можливо, на профільний Департамент. Йому невідомо, що на даний час із заводом.

- показаннях свідка ОСОБА_24 у судовому засіданні про те, що у період 2011-2015 років він працював у Міністерстві аграрної політики та продовольства України, в Департаменті продовольства, спочатку на посаді заступника директора, а потім на посаді директора Департаменту. З ОСОБА_8 у нього склалися робочі стосунки. До йогообов`язків входило загальне керівництво департаментом, надання вказівок до виконання відповідно до доручень, підготовка нормативно-правових актів, втому числі законодавчих. У цілому Департамент займався визначенням державної політики у сфері виробництва харчових продуктів, аграрної політики. Коли він був призначений на посаду, то Кіровоградський державний сокоекстрактовий завод уже певний час не працював та приблизно у 2012 році прийнято рішення про його ліквідацію. На той час у Міністерстві призначалися головами ліквідаційних комісій співробітники Департаменту правової та законопроектної роботи. Оскільки фактично процедура ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу не була розпочата, то у 2012 році були внесені зміни до наказу і призначено на посаду голови ліквідаційної комісії підприємства ОСОБА_8 . Пам`ятає, що декілька разів зустрічався з ОСОБА_13 , останнього йому представив ОСОБА_8 , як особу, яка б могла стати керівником згаданого підприємства. На одній із зустрічей він цікавився у ОСОБА_13 , як той бачить роботу підприємства, чим планує займатися. Йому важлива була думка про ОСОБА_13 , яке ставлення до останнього керівництва області, так як Міністерство агрополітики мало в регіонах структурні підрозділи - Управління агропромислового розвитку, тому в подальшому фактично спілкування відбувалося через них. Потім були письмові звернення ОСОБА_13 щодо питань збереження майна, відповідно Департамент готував доповідні записки і деякі листи-відповіді. Готували звернення до Управління державним майном щодо прискорення ліквідації заводу. Не пам`ятає, але допускає, що у нього могли бути зустрічі з ОСОБА_13 , коли той відвідував Міністерство. ОСОБА_8 з проханням посприяти у призначенні директором заводу ОСОБА_13 , до нього не звертався. Однак не виключає, що розмови з ОСОБА_8 , як головою ліквідаційної комісії, відбувалися, вони стосувалися процедури призначення керівником заводу ОСОБА_13 . У ході розмов він просив, щоб усі питання, які пов`язані з юридичним Департаментом, Управлінням майном, були відпрацьовані, оскільки призначення керівника не тільки компетенція Департаменту продовольства, вони могли лише внести кандидатуру на цю посаду. Через деякий час до Міністерства надійшло подання з регіонального Управління на призначення директором заводу ОСОБА_13 та він дав доручення ОСОБА_8 і керівнику відділу опрацювати це питання. У процесі опрацювання, наскільки він пам`ятає, було підготовлено від Департаменту продовольства подання, але з Управління майном зробили наголос на те, що в процесі ліквідаційної процедури неможливо робити таке призначення. Йому нічого не відомо щодо передачі коштів ОСОБА_8 за призначення ОСОБА_13 на посаду директора. Але в даному випадку Департамент продовольства мав лишепідготувати подання про призначення директором ОСОБА_13 до кадрового Департаменту, а останній, у свою чергу, мав підготувати пакет документів, проект наказу та винести його на погодження інших структурних підрозділів. Подання підписує керівник департаменту, а в разі його відсутності заступник. Від імені Міністерства підписує документи Міністр, якщо той відсутній, то особа, яка виконує його обов`язки. Призначення директора підприємства віднесено до повноважень Міністра, але пропозиції та проект наказу готує Департамент з кадрової роботи. Проект рішення щодо розпорядження ввіреним майном підприємства готує відповідно Управління державного майна, а рішення з даного приводу приймається керівництвом Міністерства. Вхідна кореспонденція в Міністерстві розписувалась відповідно до Інструкції з діловодства, зокрема, до певного Департаменту документ міг надходити з резолюцією керівництва Міністерства, у подальшому керівник Департаменту накладав на документі резолюцію для виконавця співробітника Департаменту. На скільки він пам`ятає, звернення з Кіровоградської ОДА щодо ОСОБА_13 було розписано ним, як керівником Департаменту, на виконання ОСОБА_8 . Йому та особисто ним не надавались вказівки щодо підготовки проекту наказу про скасування наказу Міністерства від 27.04.2012 № 240 про ліквідацію Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу. До того, як документ не підписаний Міністром, такий документ є лише проектом. Після огляду наказу на бланку Міністерства аграрної політики та продовольства України (т. 1 а.с. 249) вказав, що цей документ можна вважати проектом. У залежності від того, скільки було видано наказів щодо ліквідації Кіровоградського державногосокоекстрактового заводу, то відповідно їх необхідно було і скасувати для припинення ліквідації цього заводу. Оглянутий ним проект наказу є один із таких наказів. Крім прийняття Міністерством рішень з даного питання, також потрібно враховувати наявність й інших рішень, наприклад судових, або ж зміни у законодавстві. Не пам`ятає, але він міг надавати підлеглим вказівки на підготовку проекту подання стосовно ОСОБА_13 про призначення того директором заводу. Зазначив, що ОСОБА_8 не міг самостійно вирішити питання про призначення ОСОБА_13 на посаду директора заводу та про зупинення ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу. З позиції управління державним майном, прийняття рішення про зупинення ліквідації заводу та призначення на посаду директора ОСОБА_13 можливо б призвело до відновлення підприємства, але на момент розгляду цього питання, зважаючи на борги підприємства, важко було уявити перспективність такого рішення. У розмовах із ОСОБА_8 він наголошував на необхідності проаналізувати згадані питання з відповідними структурними підрозділами та на підставі цього робити подальші кроки щодо заводу. Від ОСОБА_8 та будь-кого іншого з Міністерства до нього не надходили обґрунтування стосовно доцільності зупинення ліквідації заводу. Питання про призначення ОСОБА_13 керівником підприємства залишилося на стадії розгляду подання Департаменту агропромислового розвитку, оскільки не можна вносити таке подання під час процедури ліквідації підприємства. Повноваження голови ліквідаційної комісії визначено в наказі, зокрема, до них відноситься інвентаризація майна підприємства, звільнення працівників, погашення боргових зобов`язань, а кінцевим результатом мало бути виключення підприємства з державного реєстру.

- показаннях у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , заякими у 2013 році він працював у Мінагрополітики України. Він не пам`ятає обставин ліквідації Кіровоградського сокоекстрактового заводу. З ОСОБА_13 спілкувався, однак свідком будь-яких відносин останнього з ОСОБА_8 не був. Так само йому нічого не відомо з приводу отримання неправомірної вигоди ОСОБА_8 від ОСОБА_13 . Оскільки пройшло багато часу, він не пам`ятає подробиць спілкування, як з ОСОБА_8 , так і з ОСОБА_13 . Коли він працював у Міністерстві, то не готував документи на комп`ютері. Він не пам`ятає, хто з Міністерства призначав на посади директорів підприємств. На той час директором Департаменту продовольства був ОСОБА_25 . Свідок перебував на посаді головного спеціаліста у Департаменті державного майна. На нього не покладалися будь-які обов`язки щодо Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, коли він прийшов працювати до Департаменту, то завод вже не працював.

- показаннях в суді свідка ОСОБА_26 про те, що у період 2013 - 2014 років він працював помічником заступника Міністра агрополітики, з ОСОБА_8 він зустрічався у коридорах Міністерства. У Міністерстві існувала комісія з призначення директорів підприємств, перед включенням певної особи до кандидатів на посаду директора її направляли до ньогона співбесіду. Рішення про призначення на посаду директора приймає Міністр. Наскільки він пам`ятає, у кінці 2013 на початку 2014 років до нього приходив чоловік, який на Кіровоградському сокоекстрактовому заводі хотів робити сіялки. Він відразу вирішив, що ця особа не здатна очолювати таке підприємство. Він не приймав рішень щодо кандидатів, а надавав їм характеристику. Той чоловік взагалі не розумів, що таке сіялка, яке потрібно обладнання та які приміщення за площами. Пригадав, що після того, як він поспілкувався з тим чоловіком, то ОСОБА_8 запитував, чи заходив до нього чоловік. Йому не відомі стосунки між ОСОБА_8 та тим чоловіком. ОСОБА_13 йому не відомий. Свідком передачі ОСОБА_13 неправомірної вигоди ОСОБА_8 він не був.

Також судом першої інстанції безпосередньо було досліджено письмові докази сторони обвинувачення, які на думку прокурора, доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, зокрема:

- заява ОСОБА_13 на ім`я начальника УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_28 , без дати, що зарестрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події УБОЗ в м. Києві за № 443 від 20.08.2013, в якій останній просив притягнути до кримінальної відповідальності заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України - голову комісії з ліквідації ОСОБА_8 , який протягом червня - серпня 2013 року вимагає від нього неправомірну вигоду в сумі 50 000 грн. за зняття ліквідації з Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та погодження і призначення ОСОБА_13 на посаду директора даного підприємства, видачу з цього приводу необхідних документів. До заяви додано диктофон « OLYMPUS » , на якому наявний запис розмови з ОСОБА_8 щодо вимагання у ОСОБА_13 неправомірної вигоди в сумі 50 000 грн. (т. 1 а.с. 133);

- протоколи огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013 та від 27.08.2013 з додатками до кожного з них, відповідно до яких - в кожному випадку оперуповноважений в ОВС ВБК УБОЗ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_30 , за дорученням старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_31 , у рамках проведення досудового слідства у кримінальному провадженні № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 за ознаками ч. 4 ст. 368 КК України, у службовому кабінеті № 404 за адресою: м. Київ вул. Антоновича 114, за участю понятих, провів огляд коштів в сумі 3 000 грн., наданих ОСОБА_13 , а також коштів в сумі 10 000 грн., отриманих у ДФЗБО МВС України, відповідно. Після огляду та копіювання, грошові кошти вручено ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 134-144, 145-158);

- постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 22.08.2013 № 21/2-1770т, за якою - прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_31 , розглянувши матеріали досудового розслідування № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, постановила провести у кримінальному провадженні № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обіймає посаду заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України. Проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки, а також помітку, огляд та вручення грошових коштів (предмету неправомірної вигоди), залученому до конфіденційного співробітництва заявнику ОСОБА_13 , доручено співробітникам УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві (т. 1 а.с. 160-161);

- протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 22.08.2013, за яким - оперуповноважений в ОВС ВБК УБОЗ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_30 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, керуючись дорученням старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_31 про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки (Вих. № 21/2-1771т від 22.08.2013), з дотриманням вимог ст.ст. 104, 246, 271 КПК України, провів за участю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину отримання неправомірної вигоди заступником директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , грошових коштів в сумі 3000 грн. від директора ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «ІВВІ`С»ОСОБА_13 за надання акту засідання ліквідаційної комісії щодо погодження та підписання договору охорони Кіровоградського сокоекстрактового заводу. У ході проведення негласної (слідчої) дії в приміщенні кабінету № 406 УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві на вул. Антоновича 114, співробітниками УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві у присутності понятих проведено огляд, ідентифікацію та вручення ОСОБА_13 грошових коштів в сумі 3000 грн., які останній біля ТЦ «Піраміда» у своєму автомобілі передав ОСОБА_8 . Контроль за вчиненням злочину проводився співробітниками УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві із застосуванням спеціальних технічних засобів аудіо-, відеоконтролю особи на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від № 01-9230т від 22.08.2013 про аудіо-, відео контроль ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 182-185);

- протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 27.08.2013, за яким - оперуповноважений в ОВС ВБК УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, керуючись дорученням старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_31 про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки (Вих. № 21/2-1771т від 22.08.2013), з дотриманням вимог ст.ст. 104, 246, 271 КПК України, за участю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , провів негласну слідчу дію - контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину отримання неправомірної вигоди заступником директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , грошових коштів в сумі 10 000 грн., як первинну, необхідну частину від загальної суми 50000 грн., які останній вимагає від директора ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «ІВВІ`С» ОСОБА_13 за подальше сприяння в підписанні. Під час зустрічі в службовому кабінеті ОСОБА_8 № НОМЕР_4 в приміщенні Міністерства аграрної політики та продовольства України за адресою: м. Київ,вул. Хрещатик, 24, ОСОБА_13 поклав на стіл 10 000 грн., а ОСОБА_8 відразу накрив їх паперовою папкою з документами. Контроль за вчиненням злочину проводився співробітниками УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві із застосуванням спеціальних технічних засобів аудіо-, відеоконтролю особи на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від № 01-92230т від 22.08.2013 про аудіо-, відео контроль ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 186-190);

- протокол за результатами здійснення оперативно-розшукових заходів від 16.10.2013, за яким - оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_18 , відповідно до вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за результатами проведення ДОТЗ МВС України оперативно-технічного заходу, передбаченого п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж - номеру НОМЕР_2 , що проводилось в період з 23.08.2013 по 16.10.2013 за ухвалою слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2013 № 01-9289т, з моменту винесення ухвали, терміном на 60 діб, стосовно ОСОБА_8 , встановлено можливі корупційні зв`язки останнього, а також отримано інформацію стосовно його можливої злочинної діяльності. Матеріали отримані під час проведення ОТЗ містяться на оптичному диску, інвентаризаційний номер 235т від 29.07.2013 (т. 1 а.с. 163-181);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 16.10.2013, за яким - старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 , на виконання доручення слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 № 12/530т від 22.08.2013 у кримінальному провадженні № 0000857 від 20.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва № 01-9230т від 22.08.2013 про аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дотриманням вимог ст.ст. 104 - 107, 252, 258, 260, 270 КПК України, із застосуванням СТЗ «ВидиконCF», носія інформації TranscendCompactFlash 8 gb інв. № 329т від 05.08.2013 р., СТЗ «Сафарі», носія інформації TranscendmicroSDHS 16 gb інв. № 226т від 29.07.2013 р., провів аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , в кафе «Шоколадниця», у період з 15 год. 44 хв. 22.08.2013 по 16 год. 08 хв. 22.08.2013. В ході проведення вказаного заходу зафіксовано розмову між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 191-196);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 16.10.2013, за яким - старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 , на виконання доручення слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 № 12/530т від 22.08.2013 у кримінальному провадженні № 0000857 від 20.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва № 01-9230т від 22.08.2013 про аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дотриманням вимог ст.ст. 104 - 107, 252, 258, 260, 270 КПК України, із застосуванням СТЗ «Видикон CF», носія інформації TranscendCompactFlash8 gb інв. № 329т від 05.08.2013 р., СТЗ «Сафарі», носія інформації Transcendmicro SDHS 16 gb інв. № 226т від 29.07.2013 р., провів аудіо-, відеоконтрольОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: м. Київ,вул. Мішугі, 4, біля торгівельного комплексу «Піраміда»,у період з 19 год. 05 хв. 22.08.2013 по 19 год. 14 хв. 22.08.2013. В ході проведення вказаного заходу зафіксовано розмову між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 197-199);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 16.10.2013, за яким - старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 , на виконання доручення слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 № 12/530т від 22.08.2013 у кримінальному провадженні № 0000857 від 20.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва № 01-9230т від 22.08.2013 про аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дотриманням вимог ст.ст. 104 - 107, 252, 258, 260, 270 КПК України, із застосуванням СТЗ «Видикон», носія інформації TranscendmicroSDHS 16 gb інв. № 227т від 29.07.2013 р., СТЗ «Сафарі», носія інформації TranscendmicroSDHS 16 gb інв. № 226т від 29.07.2013, провів аудіо-, відеоконтрольОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , у період з 15 год. 42 хв. 27.08.2013 по 16 год. 14 хв. 27.08.2013. В ході проведення вказаного заходу зафіксовано розмову між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 200-208);

- протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 21.12.2013, за яким - старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_18 , на виконання доручення старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 № 12/821т від 25.10.2013 у кримінальному провадженні № 0000857 від 20.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва № 01-12246т від 23.10.2013 про аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дотриманням вимог ст.ст. 104 - 107, 252, 258, 260, 270 КПК України, із застосуванням СТЗ «Сафарі», носія інформації TranscendmicroSDHS 16 Gb інв. 386т від 30.08.2013, TranscendmicroSDHS 16 Gb інв. 435т від 06.11.2013, СТЗ «ВидиконCF»TranscendmicroSDHS, 16 Gb інв. 387т від 30.08.2013, провів аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , у період з 10 год. 16 хв. 25.11.2013 по 10 год. 37 хв. 25.11.2013. В ході проведення вказаного заходу зафіксовано розмову між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 209-233);

- аудіо- та відеозаписизафіксовані на: оптичних дисках - інв. № 380нт від 29.08.2013, № 235нт від 29.07.2013; з`ємних дисках - інв. 329т, інв. 226т, інв. 386т, інв. 387т, інв. 435т, інв. 227т (т. 8, пакет №1, речові докази);

- протокол огляду від 01.04.2014, згідно якого - старший слідчий СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 провів огляд носіїв інформації, на яких зафіксовано результати проведення УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві негласних слідчих (розшукових) дій в указаному кримінальному провадженні. Проведеним оглядом встановлено: носій інформації (з`ємний диск) марки «TranscendmicroSDHS», ємністю 16 ггб, на поверхні якого міститься напис «226т», виконаний речовиною білого кольору. Оглядом змісту носія інформації встановлено, що на ньому містяться медіафайли з назвою: « НОМЕР_3 _1905.avi», з відеозаписом тривалістю 9 хв.; « ОСОБА_34 », з відеозаписом тривалістю 32 хв. 23сек.; носій інформації (з`ємний диск) марки «TranscendmicroSDHS», ємністю 16 ггб, на поверхні якого міститься напис «329т», виконаний речовиною білого кольору. Оглядом змісту носія інформації встановлено, що на ньому міститься медіафайл з назвою: «22_08_13_1544.avi», з відеозаписом тривалістю 24 хв. 30 сек.; носій інформації (з`ємний диск) марки «Transcendmicro SDHS», ємністю 16 ггб, на поверхні якого міститься напис «386т», виконаний речовиною білого кольору. Оглядом змісту носія інформації встановлено, що на ньому міститься медіафайл з назвою: « ОСОБА_34 », з відеозаписом тривалістю 21 хв. ( т. 1 а.с. 234-235);

- протокол обшуку від 16.01.2014, згідно якого - старший слідчий СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 , на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2014, у період з 14 год. 50 хв. до 17 год. 35 хв., за участю працівників УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_35 та ОСОБА_30 , за участю головного спеціаліста Департаменту продовольства Мінагрополітики України ОСОБА_36 , заступника директора Департаменту продовольства ОСОБА_37 , у присутності понятих ОСОБА_38 і ОСОБА_39 , провів обшук в кабінеті № НОМЕР_4, який займає заступник директора Департаменту продовольства Мінагрополітики України ОСОБА_8 , та в якому також знаходиться робоче місце головного спеціаліста Департаменту ОСОБА_36 . Під час обшуку виявлено та вилучено: лист заступника директора Департаменту продовольства Мінагрополітики України від 27.11.2013 за вих. №32-02-04/1853 на 1 арк., що знаходився в папці-накопичувачі з назвою «Вихідна кореспонденція Департаменту № 3210-31»; на робочому столі ОСОБА_8 , який прибув до службового кабінету о 15 год. 25 хв., папку синього кольору, в якій знаходяться документи щодо діяльності Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, а саме: аркуш погодження до проекту Наказу № 240 від. 27.04.2012; проект Наказу Мінагрополітики України на 1 арк.; пояснювальна записка до проекту наказу на 1 арк.; копія Наказу Мінагрополітики № 240 від 27.04.2012 на 2 арк.; копія листа Кіровоградської ОДА від 25.10.2013 за вих. № 869/01-38/8/1 на 1 арк.; копія резюме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 3 арк.; контрольно-реєстраційна картка від 30.10.2013 вх. 201320046/14-32 на 1 арк.; лист Кіровоградського МВ УДСНС від 30.09.2018 за вих. № 1057/01-40 на 1 арк.; копія акта про пожежу від 25.09.2013 на 1 арк.; Договір зберігання від 26.07.2013 на 3 арк.; копія Наказу Мінагрополітики України від 02.11.2012 за вих. № 676 на 1 арк.; Перелік підприємств, діяльність яких координує Департаментпродовольства МАПП, на 1 арк.; лист ГУЮ у Кіровоградській області від 13.12.2012 за вих. № 26156 на 1 арк.; Постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.12.2012 на 1 арк.; копія аркушу паперу формату А-4, на якому міститься рукописний текст, зі слів ОСОБА_8 виконаний ОСОБА_13 ; на робочому столі ОСОБА_8 блокнот коричневого кольору з логотипом «Мінагрополітики Украни., в якому, зокрема, міститься рукописний запис « ОСОБА_13 » ( т. 1 а.с. 236-238, 239-250, т. 2 а.с. 1-15);

- протокол огляду від 31.01.2014, згідно якого - старший слідчий СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 провів огляд документів, вилучених 16.01.2014 у ході проведення обшуку службового кабінету № НОМЕР_4 Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24 (т. 2 а.с. 16-18);

- постанова про визнання речовими доказами від 04.04.2014, згідно з якою - старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_40 у кримінальному провадженні № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 визнано речовими доказами: документи, вилучені 16.01.2014 у ході проведення обшуку службового кабінету № НОМЕР_4 Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, а також протоколи негласних слідчих (розшукових) дій, проведених у ході досудового розслідування кримінального провадження, та носії інформації, на яких зафіксовано результати проведення цих негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: носії інформації (з`ємні диски) марки «Transcendmicro SDHS», ємкістю 16 ггб, з написами «226т», «329т», «386т»; протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 22.08.2013 вих. УБОЗ № 3/5-6078т від 23.08.2013; від 22.08.2013 вих. УБОЗ № 3/5-6156т від 27.08.2013; протоколи про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 16.10.2013 вих. УБОЗ № 3/5-7641т від 16.10.2013; від 16.10.2013 вих. УБОЗ № 3/5-7640т від 16.10.2013; від 16.10.2013 вих. УБОЗ № 3/5-7639т від 16.10.2013; від 21.12.2013 вих. УБОЗ № 3/4-9220т від 21.12.2013; протоколи огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013 та від 27.08.2013 (т. 2 а.с. 19-21);

- лист Мінагрополітики України від 16.01.2014 № 37-25-1-15/727 з додатками до нього, яким на запит СУ ГУ МВС України в м. Києві надано завірені копії документів стосовно ОСОБА_8 - заступника директора Департаменту продовольства Мінагрополітики України, а саме: інформацію щодо проходження державної служби у структурних підрозділах Мінагрополітики України; копії документів особової справи; наказу про призначення на посаду; посадову інструкцію заступника директора департаменту; службову характеристику; штатний розпис та положення Департаменту продовольства Мінагрополітики України (т. 2 а.с. 24-120);

- довідка від 13.03.2014 № 39 Мінагрополітики України, наданана запит СУ ГУ МВС України в м. Києві від 13.03.2014 № 12/3-1850,згідно якої - ОСОБА_8 - заступник директора Департаменту продовольства має п`ятий ранг державного службовця та відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» зазначена посада відноситься до третьої категорії посад державних службовців (наказ від 16.07.2012 № 576-к додається) (т. 2 а.с. 121-123);

- лист Мінагрополітики України № 37-37-2-15/1460 від 05.02.2014 з додатками до нього, яким на запит СУ ГУ МВС України в м. Києві від 16.01.2014 № 12/3-350 надано: інформацію щодо ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу; копію статуту та доповнення до статуту Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу; копію листа Департаменту агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації від 25.10.2013 № 869/01-38/8/1; копію наказу Мінагрополітики України від 19.12.2012 № 787 «Про затвердження Положення про Департамент продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України»; копію наказу Мінагрополітики України від 02.11.2012 № 676 «Про внесення змін до складу комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу»; копію наказу Мінагрополітики України від 27.04.2012 № 240 «Про ліквідацію Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу»; копію телеграми Департаменту правової та законопроектної роботи від 09.12.2013 № 31-4/768 (т. 2 а.с. 124-161);

- лист № 12/3-925 від 21.01.2014 старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_41 з доданими до нього матеріалами - наданими реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області копіями документів реєстраційної справи Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу (т. 2 а.с. 162-223);

- лист Кіровоградської обласної державної адміністрації № 01-29/82/2 від 27.03.2014 з додатками до нього, яким на лист ГУ МВС України в м. Києві від 20.03.2014 № 13/3-1901 надано: копію листа департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації від 25.10.2013 № 868/01-38/8/1; копію листа обласної державної адміністрації від 29.01.2013 № 01-13/363/1 (т. 2 а.с. 224-229);

- лист СУ ГУ МВС України в м. Києві № 12/6-1911 від 15.04.2015, наданий на запит старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_31 , яким повідомлено, що в кримінальному провадженні № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 оперативному підрозділу - УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві у порядку ст. 40 КПК України надавались доручення на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_8 , за наступними вихідними номерами: № 12/530т від 22.08.2013 на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2013 за № 01-9230т; № 12/537т від 23.08.2013 на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2013 за № 01-9289т; № 12/821т від 25.10.2013 на проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 за № 01-12246т та № 01-12247т. Вказані доручення мають гриф секретності «таємно» (т. 6 а.с. 106-107);

- лист Департаменту оперативно-технічних заходів МВС України Вих. № 38/1/2-628 від 15.04.2015, на запит старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_31 щодо роз`яснення наявних розбіжностей в інформації, що міститься на оптичному носії DIGITALDVD+R4,7 Gb інв. № 235т від 29.07.2013 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зі зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі в межах кримінального провадження № 0000857, яким повідомлено, зокрема, що наявність розбіжностей інформації щодо часу показника атрібута файлу «даты изменений» з технологічною інформацією щодо розмови абонента (яка фіксується у відповідному текстовому файлі) обумовлена рядом факторів. Зокрема, це може бути через відсутність технічної можливості синхронізації часу запису інформації в засобах віддалених терміналів суб`єктів перехоплення з часом технічних систем перехоплення в операторів телекомунікацій, через відокремлене фіксування показника файлу «даты изменений» з інформацією про час початку розмови (обміну інформаційними повідомленнями) та відсутності можливостей і потреб синхронізації такого часу. Точний час сеансу розмови зазначається в додатковому текстовому файлі, який є невід'ємною складовою означеного звукового сеансу (т. 6 а.с. 108-109).

Крім того, судом першої інстанції було досліджено докази, що характеризують особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту.

Зокрема, допитано спеціаліста ОСОБА_42 , з участю якого досліджено диск інв. № 235нт, який показав, що цей диск не є оригінальним записом сеансів зв`язку, що здійснювався під час зняття інформації, оскільки таке перехоплення відбувається з каналів оператора зв`язку співробітниками СБУ, а вже отримана інформація записується на диск. Зміст диску може бути скопійовано до будь-якого комп`ютера, де можуть бути внесені зміни до файлів. Провести експертизу на виявлення змін неможливо без наявності обладнання, з допомогою якого проводилось зняття інформації і запис її на диск.

Також в судовому засіданні досліджено докази, надані стороною захисту, серед яких, зокрема дані: Повного витягу з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство від 11.04.2014 щодо Державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу; наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 683 від 05.11.2012 «Про затвердження положення про самостійні структурні підрозділи Міністерства аграрної політики та продовольства України»; Положення про Департамент роботи з персоналом Міністерства аграрної політики та продовольства України; Положення про Департамент правової та законопроектної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України; відповіді УБОЗ в м. Києві № 3/ч/ч-14аз від 26.05.2014 щодо відсутності відміток у «Журналі обліку відвідувачів та запрошених до приміщення УБОЗ в м. Києві» про перебування в приміщенні 20.08.2013 ОСОБА_13 ; витягу з Положення «Про Міністерство аграрної політики та продовольства України», затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 500/2011; матеріалів провадження з розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави (справа № 761/7941/14-к, провадження 1-кс/761/2927/2014), в яких наявна копія протоколу огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013 з відповідним закресленням друкованого тексту щодо проведення огляду грошових коштів отриманих у ДФЗБО МВС України; листа Центру поштового зв`язку № 2 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 02.02.2015 № 266, листа Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 02.02.2015 № 303/06-К-215, листа Лівобережного поштамту Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 03.02.2015 № 31/52-Ю-А-165 щодо пересилання поштових відправлень за період з 16.04.2014 по 13.05.2014 на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_43 від СУ ГУ МВС України в м. Києві (т. 3 а.с. 189-208, т. 4 а.с. 31-32, 33, 49-51, т. 5 (справа № 761/7941/14-к, провадження 1-кс/761/2927/2014), т. 6 а.с. 58-61).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожен зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, виходячи з наступного.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції як щодо визнання недопустимими ряду письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, так і тим, що інші з них - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини,гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Відповідно до положень ч. 2 та ч. 4 ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.

Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені, зокрема ст.ст. 260, 271 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів та виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.

Про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії. Якщо контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про це складається протокол у присутності такої особи.

Згідно зі ст. 260 КПК України, аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Відповідно до ст. 263 КПК України, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (мереж, що забезпечують передавання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого виду між підключеними до неї телекомунікаційними мережами доступу) є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без відома осіб, які використовують засоби телекомунікацій для передавання інформації, на підставі ухвали слідчого суддя, якщо під час його проведення можна встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 266 КПК України, дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів, у разі необхідності здійснюється за участю спеціаліста. Слідчий вивчає зміст отриманої інформації, про що складається протокол. При виявленні відомостей, що мають значення для досудового розслідування і судового розгляду, в протоколі відтворюється відповідна частина інформації, після чого прокурор вживає заходів для збереження отриманої інформації.

Порядок і тактика проведення контрольованої поставки, контрольованої та оперативної закупки, спеціального слідчого експерименту, імітування обстановки злочину визначається законодавством.

Аналізуючи представлені стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що, відповідно до постанови прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_31 від 22.08.2013 № 21/2-1770т, було призначено проведення негласної слідчої (розшуковї) дії контроль за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки, з дорученням проведення помітки, огляду та вручення грошових коштів (предмету неправомірної вигоди), залученому до конфіденційного співробітництва заявнику ОСОБА_13 , співробітникам УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 106, ч. 1 ст. 273 КПК України, огляд грошових коштів та вручення їх залученій до конфіденційного співробітництва особі є процесуальною дією, яка входить до складу негласної слідчої (розшукової) дії, зокрема, контролю за вчиненням злочину, та проводиться з метою попередньої ідентифікації цих коштів з подальшим використанням, як засобу під час проведення відповідної негласної слідчої дії.

Згідно ж положень ч. 1 ст. 104 КПК України,у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

З протоколів огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013 та 27.08.2013 вбачається, що дані процесуальні дії здійснено оперуповноваженим в ОВС ВБК УБОЗ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_30 за дорученням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_31 .

При цьому, зі змісту протоколу огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013 слідує, що проведено огляд грошових коштів, наданих ОСОБА_13 .

Проте, в досліджених у суді першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, матеріалів провадження з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_8 (справа № 761/7941/14-к, провадження № 1-кс/761/2927/2014), поданого до суду 18.03.2014, міститься копія протоколу огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 22.08.2013, з якого вбачається, що проведено огляд грошових коштів, отриманих у ДФЗБО, при цьому на абревіатурі ДФЗБО наявне закреслення у вигляді рукописного підпису.

Тобто, судом першої інстанції досліджено протокол від 22.08.2013 року та його копію, у змісті якої наявна розбіжність з оригіналом протоколу, що свідчить про виготовлення під час досудового розслідування двох різних за змістом оригіналів протоколів за результатами проведеної однієї процесуальної дії.

Тому, зважаючи на те, що протокол датовано 22.08.2013, а його копію із закресленням додано до клопотання про застосування запобіжного заходу, яке надійшло до суду 18.03.2014, то, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оригінал протоколу від 22.08.2013, наявний у матеріалах справи, складено не в ході та не за результатами проведеної процесуальної дії 22.08.2013, а в інший час, тому обгрунтовано визнав дані протоколу від 22.08.2013 недопустимим доказом, як отриманого не в порядку, встановленому КПК України.

Щодо ж протоколу огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 27.08.2013, в якому зазначено про здійснення огляду грошових коштів отриманих у ДФЗБО МВС України, то стороною обвинувачення не надано документів, які б свідчили про видачу працівникам ГУ МВС України в м. Києві грошових коштів (спеціальних видатків) в цьому кримінальному провадженні для проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину.

Поряд з цим, як в ході досудового розслідування, так в ходісудового розгляду, і не встановлено подальшу долю грошових коштів, які вручалися ОСОБА_13 .

Тому, за відсутності інших належних та допустимих доказів, які б вказували на отримання ОСОБА_8 неправомірної вигоди від ОСОБА_13 , дані протоколу огляду, ідентифікування та вручення грошових коштів від 27.08.2013 самі по собі не дають підстав для висновку про підтвердження ним винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Аналогічним чином вищевказане стосується і данних, що містяться в протоколах про результати контролю за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки від 22.08.2013 та від 27.08.2013, за якими ОСОБА_13 22.08.2013 та 27.08.2013 передав ОСОБА_8 відповідно 3000 грн. та 10000 грн., адже звертає на себе увагу той факт, що в даному випадку, після нібито двох передач ОСОБА_13 грошових коштів, у ОСОБА_8 не вилучено цих грошових коштів, і як зазначалось вище, після вручення ОСОБА_13 грошових коштів, їх подальша доля в межах кримінального провадження не встановлена.

При цьому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що і дані аудіо-, відеоконтролю особи, на що міститься посилання в протоколах про результати контролю за вчиненням злочину від 22.08.2013 та 27.08.2013, а також - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за номером телефону, яким користувався ОСОБА_8 ,не можуть бути доказом передачі ОСОБА_13 грошових коштів,так як вони є недопустимими доказами, що грунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, і тому колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, аудіо-, відеоконтроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж є різновидами втручання у приватне спілкування, і такі негласні слідчі (розшукові) дії проводяться без відома особи на підставі ухвали слідчого судді (ст.ст. 260, 263 КПК України).

Зі змісту, наданих прокурором, протоколів про результати аудіо-, відеоконтролю за особою та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 16.10.2013 та від 21.12.2013, що здійснені оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_18 та старшим оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 , вбачається, що такі негласні слідчі (розшукові) дії проводилися на підстві ухвал слідчого судді Апеляційного суду м. Києва відповідно № 01-9230т від 22.08.2013, № 01-9289т від 23.08.2013, № 01-12246т від 23.10.2013.

Однак, ухвали слідчого судді (суду) про надання дозволу на тимчасове обмеження прав обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 22.08.2013, 23.08.2013 та 23.10.2013, якими було б надано дозвіл на проведення аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_8 , а також на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (втручання в приватне спілкування) з номеру мобільного телефону, яким він користується, прокурором, в порядку передбаченому ст. 290 КПК України, відкриті не були.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

При цьому відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою для проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Ненадання ухвал слідчого судді, які, з огляду на послідовність вчинення негласних слідчих (розшукових) дій, є єдиним процесуальним документом, що дозволяє оцінити наступні докази з критеріїв допустимості та належності, позбавляє можливості обвинуваченого забезпечити себе правом на захист.

Крім того, ухвали слідчого судді про проведення негласної слідчої (розшукової) дії встановлюють обставини процесуального характеру, що мають значення при оцінці допустимості використання отриманих у результаті негласних слідчих (розшукових) дій фактичних даних як доказів у кримінальному провадженні. Такі відомості підтверджують законність (або свідчать про незаконність) проведення тієї чи іншої негласної слідчої (розшукової) дії, і відповідно, мають оцінюватися судом за участю сторін кримінального провадження у сукупності із протоколами негласних слідчих (розшукових) дій.

Тобто, в даному випадку неможливо з`ясувати правові підстави та порядок застосування негласних слідчих (розшукових) дій, які тимчасово обмежували конституційні права і свободи ОСОБА_8 , що становить основний критерій допустимості їх результатів як джерела доказів, а саме: встановити, які конкретно негласні слідчі (розшукові) дії були санкціоновані слідчим суддею, щодо кого саме, на який строк та чи діяли правоохоронні органи у межах та у спосіб, передбачений відповідним судовим рішенням.

Недослідження зазначених матеріалів призводитьдо оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та може свідчити про порушення права особи на справедливий суд.

Разом з тим, стороною обвинувачення, як під час виконання ст. 290 КПК України по завершенню досудового розслідування, так і в ході судового провадження, не відкрито стороні захисту ухвал слідчого судді Апеляційного суду м. Києва, на підставі яких здійснювався аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Так само стороною обвинувачення не надано для дослідження в суді першої інстанції та відповідно не відкрито стороні захисту доручень слідчих на проведення оперуповноваженими в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 та ОСОБА_18 негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, які є різновидом втручання у приватне спілкування.

Як свідчать матеріали провадження, зокрема дані вищезазначених протоколів, аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_8 проведено оперуповноваженим ОСОБА_30 на виконання доручень у кримінальному провадженні № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 № 12/530т від 22.08.2013 та оперуповноваженим ОСОБА_18 - на виконання доручення старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 № 12/821т від 25.10.2013.

При цьому зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж здійснено оперуповноваженим ОСОБА_18 , однак складений ним протокол за результатами такої негласної слідчої (розшукової) дії не містить посилання, на яких підставах ним проводився оперативно-розшуковий захід.

Наданий же прокурором, на підтвердження повноважень оперуповноважених ОСОБА_30 та ОСОБА_18 на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, лист СУ ГУ МВС України в м. Києві № 12/6-1911 від 15.04.2015, згідно з яким - у кримінальному провадженні № 120 131 100 000 008 57 від 20.08.2013 оперативному підрозділу - УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві у порядку ст. 40 КПК України надавались доручення на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_8 , зокрема, за наступними вихідними номерами: № 12/530т від 22.08.2013 та № 12/821т від 25.10.2013, які мають гриф секретності «таємно», не може бути визнаний належним підтвердженням цих обставин, адже при цьому стороною обвинувачення не надано відомостей, які б вказували на те, що ці письмові доручення, як і сам лист, були б відкриті та надані стороні захисту для ознайомлення в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.

Тим більше, що в будь-якому випадку наданий стороною обвинувачення лист щодо надання оперативному підрозділу доручень на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_8 , за відсутності ухвал слідчого судді за результатами розгляду клопотань слідчого про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, не може бути доказом законності проведення відповідних негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки тимчасове обмеження конституційних прав особи здійснюється лише на підставі рішення слідчого судді, згідно з вимогами КПК України.

При цьому, відповідно до Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 № 114/1042/516/1199/936/1687/5, постанова прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та додатки до нього, які містять відомості про факт та методи проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а також відомості, що дають змогу ідентифікувати особу, місце або річ, щодо якої проводиться або планується проведення такої дії, розголошення яких створює загрозу національним інтересам та безпеці, підлягають засекречуванню. Після завершення проведення негласних слідчих (розшукових) дій грифи секретності МНІ щодо їх проведення підлягають розсекреченню на підставі рішення прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, з урахуванням обставин кримінального провадження та необхідності використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після проведення таких дій, у випадку, якщо витік зазначених відомостей не завдасть шкоди національній безпеці України. Таке рішення оформлюється постановою прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що погоджується керівником прокуратури.

Водночас, прокурор або за його дорученням слідчий після закінчення досудового розслідування повинен відкрити такі матеріали та надати доступ до них іншій стороні кримінального провадження. В іншому випадку в силу положень ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в таких матеріалах, як докази.

Отже, згідно положень ст. 290 КПК України, до розсекречених матеріалів доступ надається разом з іншими матеріалами досудового розслідування, однак такий доступ до клопотань про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, ухвал слідчого судді Апеляційного суду м. Києва про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо-, відеоконтролю за особою та зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж, стороні захисту наданий не був.

Вказані обставини підтверджуються, у тому числі, даними, що містяться у протоколах про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування стороні захисту, в яких не зазначено найменування таких матеріалів.

Ненадання стороною обвинувачення відповідних ухвал слідчого судді та клопотань слідчого про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також відповідних письмових доручень слідчого чи прокурора співробітникамУБОЗ ГУ МВС України в м. Києві на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, ані під час виконання вимог ст. 290 КПК України, ані під час судового розгляду, унеможливило перевірити законність аудіо- та відеоконтролю за ОСОБА_8 , у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недопустимість як доказів - протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_8 від 16.10.2013 і від 21.12.2013 та протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії по зняттю інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за номером телефону, яким користувався ОСОБА_8 , від 16.10.2013 (т. 1 а.с. 163-181, 191-196, 197-199, 200-208, 209-233), та додатків до них - аудіо-, відеозаписів, що містяться на наступних носіях інформації: оптичних дисках - інв. № 380нт від 29.08.2013, № 235нт від 29.07.2013; з`ємних дисках - інв. 329т, інв. 226т, інв. 386т, інв. 387т, інв. 435т, інв. 227т (т. 8, пакет №1, речові докази).

Тим більше, що, як встановлено судом першої інстанції, такі докази фіксації злочину за допомогою засобів аудіо-, відеоконтролю, що містяться на вказаних носіях інформації: оптичних дисках - інв. № 380нт від 29.08.2013, № 235нт від 29.07.2013; з`ємних дисках - інв. 329т, інв. 226т, інв. 386т, інв. 387т, інв. 435т, інв. 227т, що постановою старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 від 04.04.2014 визнані і речовими доказами, і не були відкриті стороною обвинувачення стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, адже ці докази були досліджені лише в судовому засіданні за участю відповідних спеціалістів, які з використанням спеціального програмного забезпечення та техніки змогли відтворити відповідні аудіо- та відеозаписи.

При цьому суд правильно розцінив, що відомості, що містяться у протоколі про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування стороні захисту по його завершенню, не є підтвердженням належного виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України в даному випадку, оскільки в згаданих протоколах лише зазначено про надання доступу до аудіо-, відеоматеріалів без ідентифікації носіїв інформації та файлів, що на них містяться, тобто без найменування таких матеріалів, до яких такий доступ був наданий.

Поряд з цим, і факт відкриття стороні захисту даних протоколу огляду від 01.04.2014, в якому зафіксовано огляд слідчим відеозаписів на носіях інформації - з`ємних дисках: марки «TranscendmicroSDHS», ємкістю 16 ггб, на поверхні якого міститься напис «226т», марки «Transcendmicro SDHS», ємкістю 16 ггб, на поверхні якого міститься напис «329т», марки «Transcendmicro SDHS», ємкістю 16 ггб, на поверхні якого міститься напис «386т»,без надання доступу до самих носіїв інформації, відповідно до положень ст. 290 КПК України, також не дає підстав допустити відомості в цьому процесуальному документі, як допустимі докази винуватості ОСОБА_8 .

Крім того, з протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 16.10.2013 вбачається, що у них не зафіксовано весь перебіг даної процесуальної дії, а лише відображено отримані під час негласної слідчої (розшукової) дії результати. Так, у вказаних протоколах відсутні будь-які відомості щодо дати та часу, коли ОСОБА_13 , який був залучений для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, прибув в приміщення відповідного оперативного підрозділу або в інше місце для участі в негласних слідчих (розшукових) діях- контроль за вчиненням злочину; не вказано хто конкретно з оперативних працівників встановлював на дану особу спеціальне аудіо-,відеоспостережне обладнання та яке конкретно обладнання було встановлено (не зазначено назву та технічні характеристики даного обладнання); не зазначено час, коли ця особа вийшла з приміщення оперативного підрозділу та маршрут її пересування для зустрічі з особою, відносно якої проводяться негласніслідчі(розшукові) дії - контроль за вчиненням злочину; не зазначено маршрут повернення даної особи після їх проведення до оперативного підрозділу іспівробітника оперативного підрозділу, який безпосередньо знімав обладнання для аудіо-, відеоспостереження з ОСОБА_13 ; не вказано учасників вказаної процесуальної дії.

Також і постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 22.08.2013не містить ідентифікаційних ознак технічних засобів, які будуть використані під час проведення процесуальної дії. Більш того, взагалі не зазначено, що під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії буде здійснюватися аудіо-, відеоконтроль за особою із застосуванням спеціальних технічних засобів.

Поряд з цим, під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано та відсутні і у матеріалах кримінального провадження протоколи огляду та вручення ОСОБА_13 технічних засобів спецтехніки, якими фіксувалася негласна слідча (розшукова) дія з обов`язковим зазначенням їх виду та номеру, придатності до використання, що складається при врученні відповідних технічних засобів особі, яка має надавати неправомірну вигоду, з метою документально закріпити факт її вручення цій особі, а також не надані протоколи вилучення (повернення) у ОСОБА_13 технічних засобів аудіо-, відеоконтролю після проведення негласних слідчих (розшукових) дій, їх огляду, що, як правильно встановив суд першої інстанції, в свою чергу однозначно свідчить про порушення правил складання протоколу негласної слідчої (розшукової) дії, а тому також є однією з підстав для визнання результатів, отриманих при проведенні вказаних негласних слідчих (розшукових) дій- даних аудіо-, відеозаписів на вищевказаних носіях інформації, недопустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що докази, що були отримані за допомогою негласних слідчих (розшукових) дій - не відповідають загальним вимогам їх допустимості для доведення винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, а саме: вимогам щодо отримання доказу в установленому законом порядку із дотриманням встановленої законом форми, адже саме така форма гарантує захист прав і законних інтересів громадян, зокрема: порушення права на таємницю спілкування та невтручання в приватне (особисте) життя,тому, виходячи із вимог частини 1 та 2 ст. 86 КПК України, вони обгрунтовано судом першої інстанції визнані недопустимими.

Водночас відомості, що містяться в отриманих в ході обшуку службового кабінету ОСОБА_8 письмових матеріалах службового характеру, які пов`язані з його діяльністю як голови комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, серед яких, Договір зберігання від 26.07.2013, укладений з директором ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «ІВВІ`С Україна» ОСОБА_13 , проект наказу про скасування наказу Мінагрополітики та продовольства України від 27.04.2012 № 771 «Про ліквідацію Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу», копія резюме ОСОБА_13 , як самі по собі, так і в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, не доводять факт вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 .

Отже, суд першої інстанції, перевіривши письмові докази винуватості ОСОБА_8 , на які посилалась сторона обвинувачення, та, відповідно до ст.ст. 86, 87, 94 КПК України, належним чином оцінивши їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності,дійшов обґрунтованого висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, з чим погоджується колегія суддів, як погодився з цим і прокурор, адже будь-яких доводів на їх спростування в апеляційній скарзі не навів.

Поряд з цим, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинуваченого ОСОБА_8 в основу виправдувального вироку, оскільки такі показання обвинуваченого, наданими стороною обвинувачення доказами спростовані не були, а показання ОСОБА_8 є логічними та послідовними, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , іншими доказами у провадженні.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_13 не можуть бути взяті судом до уваги, як доказ обставин висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки вони викликають сумнів у їх достовірності та правдивості, так як містять протиріччя та суперечності, які стороною обвинувачення усунуті не були, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано оцінив їх критично та не поклав в основу вироку за відсутності достатньої сукупності інших належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що показання свідка ОСОБА_13 судом першої інстанції оцінені поверхнево і висновки щодо них є суперечливими, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі його показання в їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами та обґрунтовано встановлено, що такі показання є нелогічними, непослідовними та не відповідають фактичним обставинам провадження.

Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказав, що саме він був ініціатором укладення договору зберігання від 26.07.2013 з Кіровоградським державним сокоекстрактовим заводом в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_8 , а не як стверджується у висунутому ОСОБА_8 обвинуваченні - як вчинення однієї з дій на реалізацію злочинного наміру щодо отримання неправомірної вигоди за вчинення ним дій, пов`язаних з припиненням процедури ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу та призначення ОСОБА_13 його директором.

Крім того, в своїх показаннях свідок ОСОБА_13 зазначив, що 20.08.2013 року він звернувся до УБОЗ в м. Києві із заявою про злочин, однак, як вірно вказав суд першої інстанції, такі його показання спростовуються дослідженими судом доказами сторони захисту, зокрема - листом УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві № 3/ч/ч-14аз від 26.05.2014, з якого слідує, що останній не перебував у приміщенні УБОЗ у м. Києві 20.08.2013 (т. 4 а.с. 33), що ставить під сумнів правдивість його показань.

Також з показань свідка ОСОБА_13 слідує, що заяву про злочин він подав 20.08.2013 у м. Києві безпосередньо своєму знайомому ОСОБА_18 , який станом на 2013 рік працював в УБОЗ в м. Києві та, відповідно до досліджених судом матеріалів, брав участь у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_8 . При цьому, не заперечив, що під час зустрічей з ОСОБА_8 до звернення із заявою про злочин, використовував диктофон «Олімпус» та здійснював запис розмов з останнім, а пізніше долучив до заяви про злочин вказаний диктофон.

Проте, з огляду на те, що ОСОБА_13 не вказав дати написання заяви про злочин, а також те, що останній не відвідував приміщення УБОЗ в м. Києві 20.08.2013 - у день реєстрації його заяви про злочин, то суд першої інстанції правомірно поставив під сумнів показання ОСОБА_13 та добровільний характер його волевиявлення щодо звернення до правоохоронного органу із заявою про злочин, а відомості самої заяви ОСОБА_13 про злочин - визнав такими, що не можуть бути доказом вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.

Також, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів в підтвердження того факту, що ОСОБА_13 передав ОСОБА_8 грошові кошти - 22.08.2013 в сумі 3000 грн. та 27.08.2013 в сумі 10 000 грн., стороною обвинувачення під час судового розгляду надано не було, то суд першої інстанції обгрунтовано поставив під сумнів і такі показання свідка в цій частині, врахувавши при цьому і факт його дружніх стосунків з оперуповноваженим УБОЗ у м. Києві ОСОБА_18 , який здійснював у межах цього кримінального провадження оперативно-технічні заходи.

Тож посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що в своїх показаннях в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 логічно та структуровано наголошував на тому, що підстав для обмови ОСОБА_8 в нього не було, а після вимоги неправомірної вигоди був змушений звернутися із відповідною заявою до УБОЗ в м. Києві, та підтвердив те, що під час зустрічей передавав грошові кошти обвинуваченому на вимогу останнього, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, окрім заяви самого ОСОБА_13 , яка обгрунтовано судом першої інстанції піддана сумніву в її достовірності та правдивості щодо добровільного характеру волевиявлення ОСОБА_13 в частині звернення до правоохоронного органу із заявою про злочин, такі показання свідка не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що самі лише свідчення свідка ОСОБА_13 , який є заявником у цьому кримінальному провадженні, не можуть бути беззаперечним доказом вини обвинуваченого за відсутності їх взаємозв`язку із іншими доказами у справі, а такого переконливого зв`язку судом першої інстанції не встановлено та доводи апеляційної скарги прокурора не містять про це даних.

Таким чином, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано дійшов висновку про те, що з показань свідка ОСОБА_13 неможливо встановити усі обставини, що визначені у ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки його показання є нелогічними, непослідовними та не узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, що викликає обґрунтований сумнів у їх достовірності та має трактуватися на користь обвинуваченого, а тому оцінив їх як недостовірні та не прийняв до уваги.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на той факт, що, на противагу твердженням прокурора, в своїх показаннях ОСОБА_8 не заперечив того, що він, як голова ліквідаційної комісії Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу спілкувався з ОСОБА_13 щодо можливості здійснення останнім господарської діяльності на згаданому заводі та призначення останнього на посаду директора і ці питання обговорювалися, як у Департаменті продовольства, так і з іншими підрозділами Міністерства агрополітики. ОСОБА_13 приносив необхідні документи, готувалися проекти відповідних рішень. Однак, прийняття рішення про призначення ОСОБА_13 на посаду директора до його службових повноважень не входило, а таке рішення міг прийняти Міністр на підставі пакету документів, підготовлених кадровим управлінням Міністерства, і на прийняття рішень Міністром він не міг вплинути.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_8 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та іншими доказами у провадженні.

Зокрема, свідки ОСОБА_44 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 у своїх показаннях повідомили про порядок обігу документів у Міністерстві агрополітики, а саме - про порядок надходження документів, їх візування, вивчення, підготовки проектів рішень та передачі їх на підпис, а також щодо процедури призначення на посаду керівника підприємства та прийняття з даного приводу рішення Міністром. Про письмові звернення ОСОБА_13 до Міністерства щодо питань збереження майна на заводі, а також надходження з облдержадміністрації подання на призначення директором заводу ОСОБА_13 . Крім того, свідок ОСОБА_25 повідомив про порядок розгляду питання щодо призначення ОСОБА_13 на посаду директора підприємства. При цьому свідки вказали, що їм нічого невідомо щодо стосунків між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , передачі останнім ОСОБА_8 грошових коштів за призначення директором. Окрім того, свідок ОСОБА_25 підтвердив факт декількох зустрічей із ОСОБА_13 в приміщенні Мінстерства, а свідок ОСОБА_44 не виключив факту спілкування в кінці 2013 року в своєму службовому кабінеті з ОСОБА_13 , який задавав питання провокативного характеру. Тобто з показань свідків в цій частині слідує, що ОСОБА_13 був вхожий до Міністерства агрополітики та спілкувався не лише з ОСОБА_8 , а й з іншими посадовими особами Міністерства, в тому числі і щодо призначення його на посаду директора заводу.

При цьому зазначені показання свідків, в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, зокрема тими, що були надані в суді стороною захисту, як вірно зазначив суд першої інстанції, спростовують обставини, наведені в обвинувальному акті, за яких ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з отриманням неправомірної вигоди, з використанням службового становища.

Зокрема, з доказів сторони захисту - наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 683 від 05.11.2012 «Про затвердження положення про самостійні структурні підрозділи Міністерства аграрної політики та продовольства України»; Положення про Департамент роботи з персоналом Міністерства аграрної політики та продовольства України; Положення про Департамент правової та законопроектної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України; витягу з Положення «Про Міністерство аграрної політики та продовольства України», затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 500/2011, слідує, що ОСОБА_8 в силу займаної посади заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України і одночасно голови комісії з ліквідації Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу не мав повноважень щодо прийняття рішення про припинення ліквідації цього підприємства та про призначення ОСОБА_13 на посаду директора згаданого заводу, адже такі повноваження, зокрема щодо прийняття рішення про призначення на посаду керівника підприємства, належать Міністру аграрної політики та продовольства України.

Водночас, досліджені судом першої інстанції докази, не містять інформації про спроби обвинуваченого ОСОБА_8 якимось чином вплинути на прийняття Міністром рішення про призначення ОСОБА_13 на посаду директора даного підприємствата про його контакти з ним з цього приводу.

Поряд з цим, стверджуючи про невідповідність фактичним обставинам провадження висновків суду першої інстанції і в цій частині, прокурором в апеляційній скарзі не зазначено, які ж саме докази, надані стороною обвинувачення, вказують на наявність у ОСОБА_8 повноважень на вчинення тих дій, зокрема щодо призначення ОСОБА_13 директором Кіровоградського державного сокоекстрактового заводу, за вчинення яких, як вказує останній, він начебто надав йому частину неправомірної вигоди, хоча це дослідженими судом доказами і не підтверджується.

Тож такі показання обвинуваченогоОСОБА_8 , стороною обвинувачення залишилися і неспростованими, а тому суд першої інстанції обгрунтовано всі сумніви розтлумачив на користь обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції детально дослідив усі докази, надані стороною обвинувачення, на підставі яких було висунуто ОСОБА_8 обвинувачення,і вжив всіх можливих заходів у межах кримінального провадження для з'ясування обставин і усунення протиріч, та правильно дійшов висновку про недостатність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за чим і виправдав його, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

В цьому ж аспекті слід зазначити, що апеляційна скарга прокурора не містить жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції в цій частині, а повторне дослідження за клопотанням прокурора в суді апеляційної інстанції, зокрема письмових доказів, в т.ч. протоколів слідчих дій, лише переконливо свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

З огляду на вищевикладене та те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, рішення про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України, в якому він обвинувачується, суд першої інстанції прийняв законно та обґрунтовано, надавши належну оцінку, як окремим доказам, так і їх сукупності, здійснивши при цьому детальний аналіз і належну юридичну оцінку дослідженим доказам, а твердження в апеляційній скарзі прокурора у провадженні про протилежне - безпідставні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду або б мали наслідком безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

З огляду на наведене, підстав для скасування виправдувального вироку та постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , про що просив прокурор у провадженні в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, а тому вона задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ _____________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3