Справа № 456/6041/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1158/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і проживаючого: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а :

цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ст.128 КК України, й призначено йому покарання: за ч.1 ст.122 КК України у виді 1 /одного/ року обмеження волі; за ст.128 КК України у виді 240 /двохсот сорока годин/ громадських робіт.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 1 (одного ) року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Вирішено питання з цивільним позовом.

За вироком суду, ОСОБА_8 13 серпня 2021 року близько 23.30 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився позаду приміщення Палацу культури м. Моршин, що розташований за адресою: Львівська обл., Стрийський р-н, м. Моршин, вул. І.Франка,52, де в цей час знаходився автомобіль марки «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_11 та на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на грунті тривалих особистих неприязних відносин, підійшов до вказаного транспортного засобу та відчинивши передні пасажирські двері, умисно наніс ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи справа, від чого потерпілий втратив свідомість. Внаслідок умисних неправомірних дій, ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді закритого відламкового перелому нижньої щелепи справа зі зміщенням, який за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Таким чином, ОСОБА_8 умисно спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Крім цього, ОСОБА_8 13 серпня 2021 року близько 23.30 год., знаходячись позаду приміщення Палацу культури м. Моршин, що розташований за адресою: Львівська обл., Стрийський р-н, м. Моршин, вул. І.Франка,52, не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, однак, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс ОСОБА_11 , яка сиділа на водійському сидінні автомобіля марки «Форд Мондео», д.н.з. НОМЕР_1 , один удар кулаком правої руки по кінцівці правої руки, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому 1-ої п`ястної кістки правої кисті зі зміщенням. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 закритий перелом 1-ої п`ястної кістки правої кисті зі зміщенням, який згідно висновку судово-медичної експертизи є тілесним ушкодженням середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Таким чином, ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_11 з необережності середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.

На вказаний вирок суду представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі без застосування ст.75 КК України. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не дотримався всіх вимог закону, зокрема не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (потерпілий ОСОБА_6 отримав закритий перелом нижньої щелепи з права зі зміщенням, яке привело до тривалого розладу здоров`я та змушений лікуватися по теперішній час), особу обвинуваченого, думку потерпілих, які наполягали на суворішій мірі покарання та стверджували, що обвинувачений не намагався вибачитися, не в повній мірі відшкодував шкоду, обтяжуючу обставину перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також наслідки вчиненого злочину.

Також зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 , не є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останнього. Зокрема при визначенні розміру моральної шкоди не враховано того, що потерпілий і далі змушений лікуватися та проводити повторно операцію.

При апеляційному розгляді представник потерпілого підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили вимоги апеляційної скарги представника потерпілого, з огляду не безпідставність такої та просили залишити без змін оскаржуваний вирок.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу представника потерпілого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст.128 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

З приводу апеляційних доводів представника потерпілого щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінальних правопорушень і їх мотиви, форму вини, обстановку вчинення, особу обвинуваченого, який має задовільний стан здоров`я, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, працював, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався та стан його поведінки, який усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому розкаявся, раніше не судимий, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та часткове відшкодування заподіяної шкоди, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння (по кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.122 КК України).

Щодо безпідставного, на думку представника потерпілого, визнання місцевим судом обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, колегія суддів враховує таке.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України відносно потерпілого ОСОБА_6 визнав повністю, щиро розкаявся, вину у вчиненні кримінального правопорушення, відносно потерпілої ОСОБА_11 визнав частково, зокрема щодо заподіяння тілесного ушкодження необережно, а не умисно, як про це вказано в обвинувальному акті, щиро розкаявся.

Наведені показання обвинувачений ОСОБА_8 підтримав і при розгляді справи в апеляційному порядку.

Обставин, які б вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся та визнав свою вину у скоєному формально, колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у матеріалах провадження щодо ОСОБА_8 наявні дані на підтвердження того, що обвинувачений розкаявся у вчиненні ним кримінальних правопорушень. При цьому, суд першої інстанції, вірно зазначив, що хоча і ОСОБА_8 частково визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення стосовно потерпілої ОСОБА_11 , однак він висловив жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки, а також готовність нести покарання, що свідчить про наявність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття.

Крім цього, з моменту вчинення кримінальних правопорушень, обвинувачений надавав потерпілим матеріальну допомогу в лікуванні від отриманих тілесних ушкоджень, що підтверджується матеріалами справи.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, у своїй сукупності свідчать про те, що місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_8 щирого каяття, та обґрунтовано врахував як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого та визнання ним вини.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування стосовно ОСОБА_8 положень, передбачених ст. 75 КК України, колегія зазначає таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегіє суддів не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із порушенням визначених загальних засад, та чи що покарання є м`яким.

З урахуванням вищенаведених та врахованих судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання та вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім того, колегія суддів вважає, що думка потерпілих має істотне значення при призначенні обвинуваченому покарання, однак не є вирішальною при прийнятті судом відповідного рішення. Думка потерпілих повинна враховуватися в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Всі обставини, якими представник потерпілого обґрунтовує свою апеляційну скаргу, були належним чином враховані та оцінені судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову в частині визначення розміру моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до оскаржуваного вироку, приймаючи рішення щодо розміру відшкодування потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень суд першої інстанції у достатній мірі врахував конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_6 , їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується колегія суддів та вважає обґрунтованим висновок про те, що з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню заподіяна моральна шкода у розмірі 50 000 грн., оскільки така сума адекватно відображає ступінь страждань потерпілого, і така судом першої інстанції визначена на засадах розумності, виваженості та справедливості. В оскаржуваному вирок наведено належні та достатні мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення.

За наслідками апеляційного перегляду не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді