Справа № 591/222/21
Провадження № 1-кс/591/1202/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря - ОСОБА_2 , скаржника - адвоката ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у відмові у проведенні слідчих дій (в порядку п.7 ч.1 ст.303 КПК України),

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, яку мотивував тим, що 20.02.2023 року він звертався до слідчого у вказаному кримінальному провадженні з клопотанням про проведення слідчих дій, але листом від 28.02.2023 року слідчий відмовив йому у задоволенні такого клопотання. Враховуючи, що слідчий розглянув його клопотання з порушенням вимог ст.220 КПК України, то він звертався із відповідною скаргою до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 16.03.2023 року його скаргу було задоволено та зобов`язано слідчого розглянути клопотання від 20.02.2023 року у відповідності до вимог ст.220 КПК України та у разі відмови у задоволенні клопотання винести відповідне процесуальне рішення.

04.04.2023 року він отримав копію постанови слідчого про відмову у проведенні слідчих дій, яка не містить будь-яких аргументів та посилань, а також вмотивованих заперечень проти задоволення клопотання. Крім того, слідчий виніс таку постанову не поновлюючи досудового розслідування, яке закінчено 27.07.2022, але строки його не вичерпані.

За таких обставин, вважає відмову слідчого від проведення слідчих дій необґрунтованою та протиправною, такою, що суттєво порушує право ОСОБА_5 на захист та на підставі п.7 ч.1 ст.303 КПК України і відповідно до приписів ч.2 ст.307 КПК України просив постановити ухвалу про зобов`язання слідчого уповноваженого на розслідування кримінального провадження №0001666 вчинити певні дії, а саме: слідчі дії по встановленню таких обставин: кола осіб, яким інкримінованими ОСОБА_5 діями заподіяні збитки, із зазначенням їх розміру; можливості (неможливості) вчиняти виконавчі дії органами ДВС та приватними виконавцями за наявними у них виконавчими провадженнями з коштами (іншим майном), які опинились в розпорядженні АТ «Сумське НВО» після виконання угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.2019 року між АТ «Сумське НВО» та ОСОБА_6 ; законності (не законності) дій по сплаті податку на додану вартість, інших податків АТ «Сумського НВО», використання коштів, іншого майна по договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості укладеному 26.12.2019 року; підстав та обґрунтованості виставляння на торги ДП «Сетам» об`єкту нерухомості (приміщення готелю) приватним виконавцем ОСОБА_7 21.08.2019 з початковою вартістю 6 826 756 грн., в ході яких, серед іншого визначити кількість та перелік потенційних покупців, які виявили бажання прийняти участь в торгах та запропоновані ними суми придбання об`єкту нерухомості).

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги з підстав, що зазначені в ній. Наполягав на тому, що чинний КПК не містить заборони проведення слідчих дій до моменту направлення обвинувального акту до суду, але, в цьому випадку, слідчий, маючи процесуальну можливість вчинити слідчі дії з метою з`ясування обставин, що мають суттєве значення для кримінального провадження, не бажає проводити їх, порушуючи в такий спосіб права підозрюваної ОСОБА_5 на захист.

Слідчий просив відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з її необґрунтованістю. Зазначив, що у кримінальному провадженні №0001666 проведено усі необхідні слідчі та процесуальні дії і зібрано достатньо доказів, у тому числі і щодо дій, які вчинені ОСОБА_5 , тому 27.07.2022 року на підставі ст.290 КПК України учасникам процесу повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження. Захисник ОСОБА_3 вступив у справу для захисту інтересів ОСОБА_5 лише у лютому 2023 року та з матеріалами кримінального провадження не знайомився, хоча йому було вручено відповідне повідомлення в порядку ст.290 КПК України. За вказаних обставин, вважав, що обраний захисником спосіб захисту спрямований на затягування кримінального провадження та унеможливлення направлення обвинувального акту до суду у передбачені процесуальним законодавством строки.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши учасників процесу, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано Главою 26 КПК України, ст.303 КПК України визначено перелік таких рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування.

Зокрема, п. 7 ч.1 ст.303 КПК України передбачена можливість оскарження під час досудового розслідування до слідчого судді рішень слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, а п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України - оскарження до слідчого судді бездіяльності слідчого чи прокурора, яка полягає в тому числі у нездійсненні інших процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Тобто, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскарженню підлягає не будь-яка бездіяльність прокурора чи слідчого.

Бездіяльність, яка може бути оскаржена в судовому порядку до слідчого судді, має три обов`язкові ознаки: 1) прокурор, слідчий наділений обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія прокурором чи слідчим у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Статею 307 КПК України визначено які ухвали може приймати слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора.

При цьому, як зазначено у правовій позиції, що висловлена Верховним судом у постанові від 14.02.2023 року (справа №405/680/22, провадження №51/1544км22) стаття 307 КПК чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається - дія здійснюється, дія має початок і закінчення - рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників - процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі - рішення оформлюється постановою. Таким чином, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії.

Враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

В даному випадку у судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001666, у якому ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.3 ст.28, ч.2 ст.364-1 та ч.3 ст.28, ч.3 ст.382 КК України.

Також з наданих документів вбачається, що 27.07.2022 року потерпілих, підозрюваних та їх захисників було повідомлено про завершення досудового розслідування кримінального провадження №0001666 та відкриття матеріалів.

07.02.2023 року підозрювана ОСОБА_5 уклала договір про правову допомогу з адвокатом ОСОБА_3 , якому 04.04.2023 року вручено повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування.

Даних про те, що адвокат скористався своїм правом та ознайомився з матеріалами, не надано.

06.04.2023 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, яка є предметом даного розгляду.

При цьому, подаючи скаргу, як зазначив сам скаржник, в порядку п.7 ч.1 ст.303 КПК України, він не просить у поданій скарзі скасувати рішення, яке було прийняте слідчим, а саме постанову про відмову у задоволенні клопотання щодо проведення слідчих дій від 27.03.2023. Водночас, ОСОБА_3 у скарзі зазначає про бездіяльність, яку , на його думку, допускає слідчий під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001666, та в прохальній частині просить зобов`язати слідчого вчинити слідчі дії для з`ясування і встановлення зазначених ним обставин.

Таким чином, обраний захисником спосіб оскарження ( скарга на бездіяльність слідчого в порядку п.7 ч.1 ст.303 КПК України) не відповідає вимогам КПК та позиції Верховного суду.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки в даному випадку скаржник не ставить питання про скасування постанови слідчого від 27.03.2023 року, водночас просить слідчого суддю постановити ухвалу про зобов`язання слідчого прийняти рішення щодо проведення слідчих дій, що є втручанням в сферу повноважень слідчого, то у задоволенні скарги слід відмовити.

При цьому слід наголосити на тому, що відповідно до загальних засад кримінального провадження, а також положень чинного КПК України:

1)ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення (ст.17 КПК України);

2)слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч.5 ст.40 КПК України);

3)кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом і сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст.22 КПК України);

4)визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (ч.1 ст.290 КПК України).

Вказане також свідчить про безпідставність вимог скаржника та відсутність підстав для задоволенні поданої скарги.

Керуючись ст. ст.303-306,309, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у відмові у проведенні слідчих дій (в порядку п.7 ч.1 ст.303 КПК України) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1