Справа № 149/2967/20
Провадження №1-кп/132/40/22
Вирок
Іменем України
26.10.2022р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 06 жовтня 2020 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Золотоноша Черкаської області, українки, громадянки України, із базовою загальною середньою освітою, розлученої, непрацевлаштованої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_12 05 жовтня 2020 року приблизно о 19год.00хв., рухаючись по АДРЕСА_2 , на цій же вулиці, свою сусідку ОСОБА_13 , з якою вона тривалий час перебуває у особистих неприязних відносинах та систематично вступає в конфлікти. Після цього, ОСОБА_14 підійшла до ОСОБА_13 та розпочала з нею чергову сварку, викликану особистими неприязними відносинами, в ході якої використовувала нецензурну лайку та висловлювала погрози в бік останньої. Вподальшому, діючи з прямим умислом, на ґрунті тривалих неприязних відносин, розуміючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_14 умисно нанесла ОСОБА_13 три удари правою рукою в область лівої скроні та один удар лівою рукою в область правої скроні, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (гематом на голові та струсу головного мозку). Після цього, у дану подію втрутилися випадкові перехожі особи, внаслідок чого ОСОБА_13 була вимушена залишити місце вчинення кримінального правопорушення та повернутися на територію свого домогосподарства за місцем проживання. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 98 від 18.12.2020 року, у ОСОБА_13 мала місце закрита черепно-мозкова травма (гематоми на голові, струс головного мозку), яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день). Вказана закрита черепно-мозкова травма могла виникнути 05.10.2020 року, від дії (удару) твердого предмета, чи співударянням об такий, можливо за механізмом, який відтворила під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_13 .

Обвинувачена ОСОБА_14 в судовому засіданні при розгляді даної справи, своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнала у повному обсязі, зазначивши, що 05.10.2020 року повертаючись додому зі своєю донькою та подругою, побачила на вулиці сусідку ОСОБА_13 , з якою тривалий час перебуває у неприязних стосунках, підійшовши до якої, зробила їй зауваження з приводу залишення її сім`ї в спокої, на що ОСОБА_13 вдарила її костилем по вусі, який тримала в своїй руці. У відповідь, вона вдарила ОСОБА_13 рукою в обличчя, після чого, ОСОБА_13 знову замахнулася в її сторону костилем, однак не змогла ним нанести їй удар, оскільки вона його втримала рукою. Після цього, ОСОБА_13 підняла крик, на який до них підбігли незнайомі дівчати, які запропонували їм розійтися, на що вона, розвернувшись, пішла додому.

Суд критично оцінює покази обвинуваченої та позицію сторони захисту, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. При цьому, не визнання винуватості ОСОБА_14 , суд розцінює, як спосіб її захисту, та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що 05.10.2020 року перебуваючи на вулиці Слобідській у місті Хмільник Вінницької області у вечірню пору доби, помітила сусідку ОСОБА_14 , з якою у неї на протязі тривалого часу існують неприязні стосунки. ОСОБА_14 почала в її сторону висловлюватися нецензурною лайкою, в результаті чого почався словесний конфлікт, під час якого обвинувачена нанесла їй три удари правою рукою в область лівої скроні та один удар лівою рукою в область правої скроні. До них підбігли невідомі їй жінки, які розборонили їх, після чого вона викликала працівників поліції.

Дані пояснення підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , який суду повідомив, що 05.10.2020 року ввечері, перебуваючи на вулиці Слобідській у місті Хмільник Вінницької області, почув крик ОСОБА_13 , звернувши увагу на який, побачив, як ОСОБА_14 завдала три удари правою рукою в область голови ОСОБА_13 .

Крім показань потерпілої та показів допитаного свідка, вина обвинуваченої підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.10.2020 року, згідно якого ОСОБА_13 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 , яка 05.10.2020 року приблизно о 19год.00хв., на вулиці Слобідській у місті Хмільник Вінницької області, під час конфлікту, нанесла їй три-чотири удари правою рукою в область голови;

- протоколом огляду місця події, складеним 08.10.2020 року старшим інспектором дізнання Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_16 , згідно якого було встановлене та оглянуте місце вчинення кримінального правопорушення, а саме ділянка вулиці Слобідська у місті Хмільник Вінницької області, на якій відбувався словесний конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , та завдавалися тілесні ушкодження останній;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеного 19.11.2020 року дізнавачем старшим інспектором СД Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_16 та відеозаписом, який є додатком до цього протоколу, згідно якого потерпіла ОСОБА_13 показала конкретне місце, в якому між нею та ОСОБА_14 розпочався конфлікт, під час якого остання нанесла їй три удари правою рукою в область лівої скроні та один удар лівою рукою в область правої скроні:

- висновком експерта № 98, складеного 18.12.2020 року лікарем судово-медичним експертом Хмільницького районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_17 , який був допитаний в судовому засіданні та підтвердив викладені в ньому підсумки з урахуванням висновку експерта № 75 від 06.11.2020 року та висновку експерта № 88 від 26.11.2020 року, згідно якого у ОСОБА_13 мала місце закрита черепно-мозкова травма (гематоми на голові, струс головного мозку), яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я, тривалість понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) згідно наказу № 6 (п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Вказана закрита черепно-мозкова травма могла виникнути 05.10.2020 року, від вії (удару) твердого тупого предмета, чи співударянням об такий, можливо за механізмом який відтворила під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_13 . Враховуючи анатомічну локалізацію та її морфологічні особливості, не виключається, що вказані гематоми виявлені на голові ОСОБА_13 , могли проявитися через декілька діб після судово-медичного огляду, який був проведений 07.10.2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_18 отримано в порядку, визначеному процесуальним законом (КПК України), вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, а тому ці дані в силу статті 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Так, вина обвинуваченої ОСОБА_14 підтверджується показами потерпілої та свідка, дослідженими судом протоколами слідчих дій, висновком судово-медичної експертизи, та іншими доказами, що містяться в матеріалах даного кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Пояснення обвинуваченої ОСОБА_14 про те, що вона не завдавала трьох ударів правою рукою в область лівої скроні та одного удару лівою рукою в область правої скроні ОСОБА_13 , спростовані сукупністю доказів по справі, розцінюються судом, як спосіб її захисту, а також намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Відносно твердження сторони захисту щодо недопустимості як доказу - висновку експерта № 98 від 18.12.2020 року, то суд зазначає наступне, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 28.10.2020 року у справі № 149/2421/20, надано тимчасовий доступ до медичної картки стаціонарної хворої ОСОБА_13 , з можливістю тимчасового вилучення усіх документів, з яких складається зазначена медична картка, що знаходиться в КНП «Хмільницька ЦРЛ». Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів, складеного 02.11.2020 року дізнавачем старшим інспектором сектору дізнання Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_16 , з КНП «Хмільницька ЦРЛ», на підставі ухвали слідчого судді від 28.10.2020 року, було вилучено медичну картку стаціонарної хворої ОСОБА_13 . Одночасно із цим, потерпіла ОСОБА_13 згідно поданої письмової заяви, передала дізнавачу ОСОБА_16 , дві медичні картки амбулаторного хворого на своє ім`я, для проведення судово-медичної експертизи в цьому кримінальному провадженні. Як свідчить постанова дізнавача старшого інспектора СД Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_16 про проведення додаткової судово-медичної експертизи від 19.11.2020 року, та супровідний лист до неї від 25.11.2020 року №17624/222/01-2020, дізнавачем до експертної установи направлялися медична картка стаціонарної хворої ОСОБА_13 (тимчасово вилучена з КНП «Хмільницька ЦРЛ») та дві медичні картки амбулаторної хворої ОСОБА_13 (передані дізнавачу ОСОБА_13 ), які і були предметом експертного дослідження, що відображено у висновку експерта № 98 від 18.12.2020 року. Виходячи з цього, позиція сторони захисту щодо недопустимості висновку експерта № 98 від 18.12.2020 року, є безпідставними.

Окрім цього, слід зауважити стороні захисту, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів та їх невідкриття стороні захисту автоматично не зумовлює визнання експертного дослідження недопустимим доказом, що відображено в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 754/14281/17.

Наведені вище обставини та надані стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом свідчать про те, що винність ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а її дії за ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, правильно кваліфіковані.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_14 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України за класифікацією відноситься до кримінального проступку, раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, розлучена, непрацевлаштована, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Органом досудового розслідування ОСОБА_14 в обвинувальному акті визначено обставину, що пом`якшує її покарання, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Однак суд з цим не може погодитися, оскільки вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження та підлягає виключенню, оскільки у матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані на підтвердження цієї обставини.

Окрім цього, підлягає і виключенню обставина, що обтяжує її покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, визначена органом досудового розслідування в обвинувальному акті, оскільки в судовому засіданні не було доведено цього факту належними та допустимими доказами, а до показів ОСОБА_13 з цього приводу, з огляду на триваючі неприязні стосунки між обвинуваченою та потерпілою, суд відноситься критично.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_14 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у виді громадських робіт на максимальний строк, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покарання у виді штрафу в даному випадку не є необхідним і достатнім для її виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.

Речові докази в даному кримінальному провадженні не вилучалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Розглянувши поданий цивільний позов, дослідивши надані докази на його обґрунтування та підтвердження, з`ясувавши позицію сторін, суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав:

Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 1202 цього ж Кодексу, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

За частиною 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Завдана злочином матеріальна шкода у розмірі 655,00грн. підтверджена документально, а тому виходячи із позиції обвинуваченої ОСОБА_14 , яка визнала позов в цій частині у повному обсязі, суд вважає в цій частині позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно положень частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд погоджується з тим, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинуваченої, потерпіла зазнала больових та душевних страждань, пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень, що призвело до змін в її житті.

За таких обставин, суд визначає розмір шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла сторона, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 5000,00грн.

Такі висновки суду в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц), відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільний позивач при зверненні до суду із вимогою про стягнення моральної шкоди сплатив судовий збір у розмірі 908,00грн., що підтверджується документально.

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Врахувавши вищевикладене, з цивільного відповідача на користь цивільного позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 90,80грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (50000/5000=10, 908/10=90,80).

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_20 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй покарання у вигляді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_14 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 655,00грн.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 90,80грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженій, що вона має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженій та прокурору.

Суддя