Справа № 523/3865/18
Провадження №1-кп/523/168/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурорів Суворовської окружної прокуратури м.Одеси - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

представника територіального відділу служби у справах дітей ОМР - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника підсудного - ОСОБА_11

підсудних - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за №№0001657 від 13.12.2019 року, №0000162 від 26.01.2018 року, №0001902 від 27.10.2018 року, за обвинуваченням:

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого різноробочим ТОВ КК «Суворовський», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-22.08.2017 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ч.ч.2, 3 ст.185, ст.ст.70, 75, 76, 104 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, за ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15.10.2019 року на підставі ст..78 ч.1 КК України звільнений від покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України,

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Чарівне Великоалександрівського району Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого і офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимогоі засудженого:

- 15.09.2014 року вироком Київського районного суду м.Донецька за ч.2 ст.187, ч.2 ст.189, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, звільнився 15.04.2016 року за відбуттям строку покарання,

-16.09.2019 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.185, ст..ст.75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, а також цивільний позов ПАТ «Укртелеком» до вказаних підсудних «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину»,

В С Т А Н О В И В:

26.01.2018 року, приблизно о 03:00 годині, підсудний ОСОБА_12 , будучи у неповнолітньому віці, маючи незняту й непогашену у встановленому законом порядку судимість за вироком суду від 22.08.2017 року, знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.Отамана Головатого 159, через дах споруди проник на територію СТО «АМИ», де діючи з прямим умислом і повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення і таємного заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, таємно викрав належну ПП «АМИ» металеву драбину, довжиною 4м, вартістю 3000 гривень, заволодівши якою вказаний підсудний з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та спричинивши таким чином означеному ПП матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

26.10.2018 року, приблизно о 23:40 годині, підсудний ОСОБА_13 спільно і за попередньої змовою з неповнолітнім підсудним ОСОБА_12 , кожний з яких мав незняту й непогашену у встановленому законом порядку судимість, знаходячись біля «Машинобудівного заводу» по вул.Чорноморського Козацтва 141 в м.Одесі, визначили об`єктом злочинного наміру належну ПАТ «Укртелеком» кабельну продукцію, де обидва діючи з прямим умислом і кожний з них повторно, з метою особистого збагачення і заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності уваги за їх діями з боку сторонніх осіб, таємно викрали кабель ТППэп3 200*2*0,4, 0,089км, вартістю 12743,91 гривень, а також кабель ТПП 100*2*0,4, 0,089 км, вартістю 6464,96 гривень.

Однак, підсудні ОСОБА_13 та ОСОБА_12 виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, довести свій злочинний намір до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вказані підсудні були затримані співробітниками поліції на місці вчинення злочину.

11.12.2019 року, приблизно о 16:00 годині, підсудний ОСОБА_12 , знаходячись біля будинку №126 по вул.Миколаївська дорога в м.Одесі, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення і заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, шляхом демонтажу таємно викрав з фасаду зазначеного будинку належну ТОВ «Латоріца Темп» камеру зовнішнього відеоспостереження, білого кольору, марки «Dahua HAC- HFW1220SP», вартістю 910 гривень, заволодівши якою вказаний підсудний з викраденим майном зник із місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд та спричинивши таким чином означеному ТОВ матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Окрім того, 12.12.2019 року, приблизно о 15:00 годині, підсудний ОСОБА_12 , знаходячись по вул.7-ма Пересипська 2а в м.Одесі, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення і заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, шляхом демонтажу таємно викрав з фасаду зазначеного будинку належні ТДВ «3-й автобусний парк» дві камери зовнішнього відеоспостереження, марки «HIK VISION», та марки «@JHUA», білого кольору, вартістю 700грн кожна, заволодівши якими вказаний підсудний з викраденим майном зник з місця злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд та спричинивши таким чином означеному підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 1400грн (700?2).

15.12.2019 року, приблизно о 16:00 годині, підсудний ОСОБА_12 , знаходячись біля будинку №126 по вул.Миколаївська дорога в м. Одесі, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення і заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, з фасаду зазначеного будинку демонтував належні ТОВ «Латоріца Темп» дві камери зовнішнього відеоспостереження марки «Dahua» 4L06617PAG4F1C8, 4L06617PAGC8069, білого кольору, вартістю 910грн кожна, заволодівши якими вказаний підсудний з викраденим майном намагався зникнути з місця злочину та вчинив усі дії, які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий і затриманий на місці працівниками означеного ТОВ разом із наведеним майном.

В судові засідання представники потерпілих ТОВ «Латоріца Темп» - ОСОБА_14 та ТДВ «3-й автобусний парк» - адвокат ОСОБА_15 , представник потерпілого і цивільного позивача ПАТ «Укртелеком» - ОСОБА_16 , представник потерпілого ПП «АМИ» ОСОБА_17 , будучи неодноразово належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, - не з`явились, але при цьому представник потерпілого ОСОБА_17 , представник потерпілого ОСОБА_15 та представник потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_16 подали до суду відповідні заяви щодо розгляду кримінального провадження без їх участі, у зв`язку з чим, з урахуванням позиції інших сторін процесу та з метою дотримання розумності строків судового розгляду, суд вирішив здійснити розгляд об`єднаного кримінального провадження за відсутністю означених осіб.

Підсудні ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , кожний, повністю визнавши свою провину за висунутим й викладеним у обвинувальних актах обвинуваченню та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ними при наведених вище обставинах, будучи допитаними в судовому засіданні, кожний з підсудних надав суду пояснення щодо обставин вчинення ними інкримінованих правопорушень, що відповідають викладеним вище обставинам доведеного обвинувачення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурорів дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин об`єднаного кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених підстав, отримавши покази від підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , суд вважає, що винність цих підсудних у скоєнні ними кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ними та іншими сторонами процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_12 своїми умисними діями скоїв:

-за епізодами від 26.01.2018 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно;

-за епізодом від 26.10.2018 року - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

-за епізодами від 11.12.2019, 12.12.2019 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

-за епізодом від 15.12.2019 року - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно,

а підсудний ОСОБА_13 - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб (26.10.2018 року), внаслідок чого, суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаних підсудних за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, відповідно.

Так, з огляду на ч.2 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, що карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, а за п.1 примітки ст.185 цього ж Кодексу, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Згідно ж з ч.3 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, що карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Положення ж ч.2 ст.28 вказаного Кодексу встановлюють, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Частина 2 статті 15 КК України регламентує, що замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

З огляду на ч.1 ст.33 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Приписи ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України встановлюють, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Крім того, статтею 103 КК України регламентовано, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, ураховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Втім, при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, суд керується положеннями статей 65-67 КК України та ураховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, характер здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, а також приймає до уваги, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.68 КК).

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Статтею 34 КК України визначено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, а за ст.35 цього ж Кодексу, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначення покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудним ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у цьому об`єднаному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги суспільно-небезпечний характер і обставини вчиненого кожним з них, їх визначені ролі у скоєнні інкримінованого діяння за попередньою змовою групою осіб і ступінь замаху на його вчинення, їх вік та попереднє притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів корисливої спрямованості, а також суд приймає до уваги те, що інкриміновані їм діяння в силу ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких і тяжкого злочину проти власності, відповідно, і на додаток до цього - суд ураховує у певній мірі викладені у відповідних досудових доповідях висновки органу пробації та позицію представника потерпілого ОСОБА_17 з цього приводу у відповідній заяві, відсутність матеріальної шкоди внаслідок повернення викраденого майна по деяким епізодам (від 15.12.2019, 26.10.2018, 26.01.2018 року), характеризуючі дані щодо особи кожного з підсудних.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_12 - свою провину в об`єднаному кримінальному провадженні за всіма епізодами визнав повністю, на час ухвалення вироку не має судимості в силу ст.89 КК України, однак інкриміновані йому діяння за епізодами від 26.01.2018, 26.10.2018 року мали місце в період строку випробування за вироком суду від 22.08.2017 року та вчинені ним у неповнолітньому віці; забезпечений місцем реєстрації та постійного проживання в м.Одесі, де характеризується задовільно; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» не перебуває; навчався в Одеській загальноосвітній школі №30, де характеризувався посередньо; в теперішній час працевлаштований в КК «Суворовський», де характеризується позитивно; протягом строку випробування за попереднім вироком суду пройшов тренінгову пробаційну програму «Зміна прокримінального мислення» та з часу вчинення останнього епізоду у 2019 році до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадження не притягався, сукупність чого з урахуванням кількості кримінально-протиправних діянь (5 епізодів) та їх системності свідчать про минулу схильність підсудного до кримінально-протиправної поведінки, але одночасно обумовлюють висновок про бажання вказаного підсудного стати на шлях виправлення та про можливість його виправлення у суспільстві за умови здійснення нагляду і подальшого застосування соціально-виховних заходів.

Частинами 1, 4 ст.71 КК України встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так й від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, зважаючи на вчинення підсудним ОСОБА_12 епізодів від 26.01.2018, 26.10.2018 року в період строку випробування за вироком суду від 22.08.2017 рок та ураховуючи його звільнення від покарання за цим вироком на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 15.10.2019 року, чинність якої в умовах змагальності судового процесу стороною обвинувачення не заперечувалась і не спростовано, суд позбавлений можливості призначити вказаному підсудному покарання за правилами ст.71 КК України.

Аналогічну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду в абзаці 3 п.10 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

У свою чергу, підсудний ОСОБА_13 - свою провину в цьому об`єднаному кримінальному провадженні також визнав повністю; раніше судимий та неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, а інкриміноване йому діяння в цьому провадженні мало місце до ухвалення вироку суду від 16.09.2019 року та при наявності незнятої й непогашеної у встановленому законом порядку судимості за попереднім вироком суду від 15.09.2014 року; забезпечений місцем реєстрації в Миколаївський області та місцем тимчасового проживання в м.Одесі, де характеризується задовільно; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» не перебуває; офіційно не працевлаштований і суспільно-корисною працею протягом кримінального провадження не займався; в теперішній час утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах розгляду іншого кримінального провадження Приморським районним судом м.Одеси, сукупність чого свідчить про стійку схильність підсудного до кримінально-протиправної поведінки та про небажання стати на шлях виправлення, але одночасно обумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства в умовах здійснення нагляду та із обов`язковим залученням до праці.

Разом із тим, згідно з обвинувальним актом від 23.12.2019 року, органом досудового розслідування у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_12 , поміж іншого, визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитися не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування за епізодом від 11.12.2019 року, підсудний ОСОБА_12 заподіяну потерпілому ТОВ «Латоріца Темп» за означеним епізодом матеріальну шкоду - не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття підсудного ОСОБА_12 за наведених вище обставин за означеним епізодом, мали знайти своє відображення в матеріалах об`єднаного кримінального провадження, але будь-яких доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або принаймні у намаганні відшкодувати ним завдану потерпілій стороні матеріальну шкоди за відповідним епізодом, до суду не надано і матеріали судового провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_12 слід віднести визнання ним своєї провини за усіма епізодами, щире каяття і відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна за епізодами від 26.01.2018, 26.10.2018, 12.12.2019, 15.12.2019 року, вчинення злочинів за епізодами від 26.01.2018, 26.10.2018 року в неповнолітньому віці та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті від березня 2018 року (епізод ч.3 ст.185 КК) та з чим також погоджується й суд, слід визнати рецидив злочину.

Крім того, у аспекті наведених вище вимог закону та з огляду на матеріали об`єднаного кримінального провадження, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_13 , слід віднести визнання ним своєї провини, щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна та активне сприяння у розкритті злочину, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті у кримінальному провадженні та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

Між тим, за ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею, а звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі та іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному об`єднаному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованих підсудному ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, їх кількісний склад, ступінь тяжкості, закінченості й суспільної небезпечності, наведені вище характеризуючі дані про особу останнього (зокрема, але не виключно - неповнолітній вік на час вчинення перших двох епізодів) та наявність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 65-68, 102-103 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень може відбуватися у суспільстві за умови здійснення нагляду і належного застосування соціально-виховних заходів, з призначенням покарання у виді арешту і позбавлення волі в межах строків, встановлених відповідними санкціями, з одночасним визначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, тобто за правилами ст.70 вказаного Кодексу, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 104 цього Кодексу в межах максимального строку та з покладенням на нього певних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу.

Вирішуючи ж питання щодо визначення підсудному ОСОБА_13 виду та міри покарання у цьому кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини визнаного доведеним зазначеному підсудному обвинувачення, його роль у скоєному, ступінь тяжкості й закінченості вчиненого, його суспільної небезпечності, наведені вище характеризуючі дані про особу останнього (зокрема, але не виключно - неодноразове попереднє притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів корисливої спрямованості; існування на час досліджених судом подій незнятої й непогашеної у встановленому законом порядку судимості; засудження за вироком суду від 16.09.2019 року; брак відомостей про зайняття суспільно-корисною працею), наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд за приписами ст.ст.50, 65-68 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень може відбуватися в умовах суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі в межах строку, встановленого санкцію ч.2 ст.185 означеного Кодексу, яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі реально.

Положення ст.61 КК України встановлюють, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду із обов`язковим залученням засудженого до праці.

Разом із тим, приймаючи до уваги засудження ОСОБА_13 за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 16.09.2019 року до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, тобто після вчинення епізоду в розглядуваному кримінальному провадженні, суд вважає недоцільним у даному випадку застосовувати інститут призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушення в порядку ч.4 ст.70 КК України, оскільки ураховуючи засудження вказаної особи у цьому кримінальному провадженні до покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, означений попередній вирок суду від 16.09.2019 року підлягає самостійному виконанню.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права (ч.4 ст.70 КК) визначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.02.2021 року (по справі №760/26543/17).

Так, ОП ККС зробила висновок про те, що якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Розглядаючи ж цивільний позов ПАТ «Укртелеком» до підсудних ОСОБА_12 і ОСОБА_13 «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину», ураховуючи його невизнання вказаними підсудними у зв`язку з поверненням викраденого майна за цим епізодом представнику вказаного ПАТ, а також з огляду на неодноразову (двічі) неявку до суду представника цивільного позивача та заяву представника ПАТ ОСОБА_16 від 22.02.2023 року щодо розгляду кримінального провадження без його участі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим цим Кодексом, а за ч.ч.1-2 ст.326 цього ж Кодексу, суд залишає цивільний позов без розгляду в разі неявки в судове засідання цивільного позивача, його представника та у випадку ненадходження до суду їх клопотань щодо розгляду цивільного позову за їх відсутності.

Матеріали об`єднаного кримінального провадження не містять клопотань (заяв) ПАТ «Укртелеком» або його представників ( ОСОБА_18 , ОСОБА_16 ) щодо розгляду цивільного позову за їх відсутності, що з урахуванням неодноразової неявки представника цивільного позивача в судове засідання (для допиту) та з огляду на невизнання позову підсудними (цивільними відповідачами) ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , суд в порядку ч.5 ст.128, ч.ч.1, 2 ст.326 КПК України доходить висновку про залишення цивільного позову ПАТ «Укртелеком» до вказаних підсудних, - без розгляду.

Одночасно, слід роз`яснити представнику ПАТ «Укртелеком», що згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої у кримінальному провадженні залишено без розгляду, має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні у цьому кримінальному провадженні клопотання заставодавця ОСОБА_19 від 08.12.2022 року щодо перерахування внесених нею в якості застави за підсудного ОСОБА_12 грошових коштів в розмірі 38420грн. на потреби Збройних Сил України, суд приймає до уваги добровільну згоду на це заставодавця, відсутність заперечень інших учасників провадження з цього приводу та виходить з наступного.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 17.12.2019 року (справа №523/19211/19) в межах досудового розслідування кримінального провадження до ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави в розмірі 38420грн.

Відповідно до наданих в суді стороною захисту дубліката квитанції №ПН945 від 21.12.2019 року, ОСОБА_19 на підставі означеної ухвали слідчого судді було внесено грошові кошти в розмірі 38420грн на рахунок Держказначейської служби України в якості застави за ОСОБА_12 .

Згідно з ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, але ураховуючи добровільне й власноручне клопотання заставодавця ОСОБА_19 щодо перерахування внесених нею грошових коштів в якості застави на підтримку Збройних Сил України, суд вважає, що в умовах воєнного стану в зв`язку з військовою агресією рф проти України, з метою підтримання обороноздатності держави та надання належної відсічі збройній агресії рф, означене клопотання заставодавця підлягає задоволенню, а внесені нею в якості застави грошові кошти в розмірі 38420грн., які перебувають на рахунку Держказначейської служби України, - належить повернути заставодавцеві шляхом їх перерахування на спеціальний рахунок Національного банку України, за відповідними реквізитами, на підтримку Збройних Сил України.

Питання щодо долі речових доказів та запобіжного заходу в об`єднаному кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 182 КПК України, відповідно, а щодо арешту майна - за правилами ст.174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 128, 174, 182, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, відповідно, призначивши покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк на 3 роки;

- за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_20 визначити у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76, ст.104 КК України, звільнити ОСОБА_20 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку випробування зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_20 , - покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Запобіжний захід ОСОБА_20 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

Заяву заставодавця ОСОБА_19 щодо перерахування внесених нею в якості застави за ОСОБА_12 грошових коштів в розмірі 38420грн. на потреби Збройних Сил України, - задовольнити.

Після набрання вироком законної сили, внесену заставодавцем ОСОБА_19 за ОСОБА_12 заставу в розмірі 38420 гривень (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять гривень), згідно квитанції №ПН945 від 21.12.2019 року, на підставі заяви заставодавця від 08.12.2022 року, - повернути заставодавцеві, шляхом перерахування цієї суми з рахунку Територіального управління ДСА України в Одеській області на спеціальний рахунок Національного банку України, за відповідними реквізитами, для підтримки Збройних Сил України.

Виконання вироку в частині повернення внесеної заставодавцем ОСОБА_21 застави та перерахування її частини в розмірі 24809грн. на потреби Збройних Сил України, - доручити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Одеській області.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 16.09.2019 року, за яким ОСОБА_22 засуджено за ч.2 ст.185, ст.ст.75-76 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, - виконувати самостійно.

Згідно зі ст.ст.72, 61 КК України, ст.58 Кримінально-виконавчого Кодексу України, строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з часу набрання вироком законної сили та поміщення його до виправного центру.

В порядку ст.ст.57-58 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку відносно ОСОБА_13 , який утримується під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах розгляду іншого кримінального провадження, а також направлення вказаної особи до місця відбування призначеного покарання за цим вироком, після набрання ним законної сили, - покласти на ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

В силу ст.100 КПК України, речові докази у об`єднаному кримінальному провадженні:

-належні ПАТ «Укртелеком» два відрізки кабелю довжиною 12 і 10 метрів; належні ТДВ «3-й автобусний парк» дві камери зовнішнього відеоспостереження, марки «HIK VISION» та «@JHUA»; належні ТОВ «Латоріца Темп» дві камери зовнішнього відеоспостереження марки «Dahua»: належну ПП «АМИ» металеву драбину довжиною 4м, передані на зберігання під розписки представникам потерпілих - ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , відповідно, - вважати повернутими за належністю вказаним особам;

-два розкладних ножі з чорною рукояткою та один розкладний ніж з червоною рукояткою, які перебувають в розпорядженні СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (за постановою слідчого Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_26 від 28.10.2018 року), - знищити.

Арешт на майно, накладений за ухвалами слідчого судді від 29.01.2018, 12.11.2018, 16.12.2019, 17.12.2019 року на: належну ПП «АМИ» металеву драбину довжиною 4м; належні ПАТ «Укртелеком» два відрізки кабелю довжиною 12 і 10 метрів, два розкладних ножі з чорною рукояткою та один розкладний ніж з червоною рукояткою; належні ТДВ «3-й автобусний парк» дві камери зовнішнього відеоспостереження, марки «HIK VISION» та «@JHUA»; належні ТОВ «Латоріца Темп» дві камери зовнішнього відеоспостереження марки «Dahua», відповідно, після набрання вироком законної сили, - скасувати.

З огляду на ч.5 ст.128, ч.ч.1, 2 ст.326 КПК України, цивільний позов ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_12 і ОСОБА_13 «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину», - залишити без розгляду.

Одночасно, роз`яснити представнику ПАТ «Укртелеком», що згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої у кримінальному провадженні залишено без розгляду, має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Територіального управління ДСА України в Одеській області, - для виконання, в частинах наданих їм відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

С у д д я: ОСОБА_1