Справа № 330/2234/21
Провадження № 1-і/333/50/22
УХВАЛА
Іменем України
16 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжі, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.03.2009 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України випробувальний термін 3 роки;

- 22.02.2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.71 КК України остаточно 6 років позбавлення волі;

- 23.02.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 189 КК України до позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст. 75 КК України випробувальний термін 3 роки;

- 22.11.2017 року Мелітопольський міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 22.10.2020 року по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
До Комунарського районного суду міста Запоріжжя 21.09.2022 року надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

09 вересня 2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області Якимівським відділом Мелітопольської окружної прокуратури по кримінальному провадженню №0000184 від 16.06.2021 року направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, скоєного за наступних обставин.

15 червня 2021 року, приблизно о 23 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи біля кафе «Акула» по вулиці Коса Федотова, 41 в смт. Кирилівка Мелітопольського району Запорізької області, під час конфліктної ситуації з ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою вбивства останнього, наніс не менше п`яти ударів ножем в область тулуба, спини та шиї ОСОБА_6 , спричинивши останньому одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення живота з ушкодженням за ходом ранового каналу, великого сальнику, клубової та поперечно-ободової кишок, яке кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, сліпі колото-різані поранення шиї, обох лопаткових ділянок та ділянки правого ліктьового суглобу, у межах м`яких тканин, без ушкодження великих кровоносних судин та нервових стволів, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження в момент заподіяння, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства потерпілого, тобто умисного вбивства, проте його смерть не настала внаслідок причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілого було своєчасно госпіталізовано до лікувального закладу та надано необхідну медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

На стадії досудового розслідування, відповідно до протоколу затримання особи, ОСОБА_5 затримано 16 червня 2021 року, о 07 годині 00 хвилин, у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 серпня 2021 року до 01 годин 00 хвилин.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року кримінальне провадження №330/2234/21 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України направлено до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 10.03.2022 року №4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року ОСОБА_5 продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2022 року включно.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

На даний час строк перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою закінчується, але разом з цим, на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України які зазначені в ухвалі Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, наявність ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, при цьому ОСОБА_5 усвідомлює, що за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбачене покарання, пов`язане виключно з позбавленням волі без можливості застосування ст. 75 КК України. Постійне місце мешкання відсутнє, не одружений, дітей на утриманні не має, ніде не працює. Тому, враховуючи викладене, ОСОБА_5 може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінці «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Стримуючі фактори, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у виправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання відсутні.

Наявність ризику, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що потерпілий та свідки, які допитані під час досудового розслідування, безпосередньо контактували з обвинуваченим та він міг їх запам`ятати, відомості про зазначених осіб містяться в матеріалах досудового розслідування, які стороною обвинувачення на виконання приписів ст. 290 КПК України відкриті обвинуваченому. З огляду на вказане, вважаю, що ризик вжиття обвинуваченим заходів незаконного впливу на свідків та потерпілого, які на даний час безпосередньо судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для обвинуваченого аспекті та, таким чином, досягнення цілі уникнення кримінальної відповідальності є реальним.

Наявність ризику, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що останній неодноразово був засуджений за умисні злочини проти життя та здоров`я та злочини проти власності, а саме за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 185 КК України. Звільнившись з місць позбавлення волі, ОСОБА_5 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти нові умисні злочини.

Застосування особистої поруки до ОСОБА_5 не є можливим, оскільки під час досудового розслідування та до теперішнього часу, особи які б виявили бажання поручитися за належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 не звертались, заяви та клопотання з вказаних питань не надходили.

Аналізуючи факт скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також данні про особу обвинуваченого, виникають достатні підстави вважати, що, знаходячись на свободі ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення (злочини), що унеможливлює застосування до нього запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Відтак є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання, шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Зазначене вище свідчить про неможливість запобіганню виникненню вказаних ризиків шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначивши, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений проти вказаного клопотання заперечував, проси обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Захисник обвинуваченого проти даного клопотання у судовому засіданні заперечував, вважає, що клопотання є необґрунтованим, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні і недоведені, просив обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід. Надав письмове клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного.

За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, потерпілий та свідки підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, свідчить про можливість останнього, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_5 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого та сторони захисту про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання, то суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, який є надзвичайно вагомим, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 січня 2023 року (включно).
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати обвинуваченому, адвокату та начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 16 листопада 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1