ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4302/15-к

Провадження № 11-кп/4820/133/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів

судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника цивільного

позивача ОСОБА_8 ,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002692 від 05 червня 2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», Управління поліції охорони в Хмельницькій області на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою юридичною освітою, працює старшим охоронником ТОВ «ТД Аванта», водій-хімік, солдат в/ч НОМЕР_1 , одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, особи з інвалідністю війни 3-ї групи, не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3 173,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ФОП ОСОБА_12 (р/р НОМЕР_2 в філії ПАТ «ПУМБ» МФО 334851, ідентифікаційний номер ) 4000 грн за проведення додаткової судової інженерно-транспортної експертизи.

Позовні вимоги ПП «Нафтагруп» до Управління поліції охорони в Хмельницькій області та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська 145) на користь ПП «Нафтагруп» 49 000 грн відшкодування матеріальних збитків.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Тернопільська 6/1) на користь ПП «Нафтагруп» відшкодування матеріальних збитків в сумі 1 000 грн (які є франшизою згідно вищезазначеного полісу №АІ/1557561) та 117 416,72 грн, завданих в результаті пошкодження автомобіля.

Стягнуто з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145) на користь ОСОБА_13 18 231,29 грн шкоди, заподіяної здоров`ю, та 911,56 грн моральної шкоди.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Тернопільська 6/1) на користь ОСОБА_13 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовлено.

Речові докази:

- автомобіль «DAF FT XF 95.480», д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом KASSBOHRER, д.н.з. НОМЕР_4 повернуто ПП «Нафтагруп» за належністю;

- автомобіль «ДЕО Ланос», д.н. НОМЕР_5 , залишено Управлінню поліції охорони в Хмельницькій області за належністю;

- інші речові докази ухвалено зберігати при справі.

За вироком суду, 04 червня 2014 року близько 20 год 20 хв ОСОБА_11 водій-міліціонер екіпажу групи затримання Хмельницького МВ УДСО при УМВС України в Хмельницькій області керував службовим автомобілем «ДЕО Ланос», д.н. НОМЕР_5 , під час виконання службових обов`язків, рухався з увімкненою звуковою сигналізацією та проблисковими маячками на вул. Курчатова в напрямку вул. Кам`янецької у м. Хмельницькому. У порушення п.п.3.1., п.п.8.7.3.«е»., п.п.12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.01.2001, перевищуючи максимально встановлену швидкість руху в межах населеного пункту, на регульованому перехресті вул. Курчатова та вул. Зенітної, створюючи своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив рух на червоне світло світлофора і допустив зіткнення з автомобілем марки «ДАФ», д.н. НОМЕР_3 (напівпричіп-цистерна) під керуванням ОСОБА_14 , що здійснював рух на зелене світло світлофора, виконуючи маневр повороту з вул. Зенітної на вул. Курчатова.

У результаті цього пасажиру автомобіля «ДЕО Ланос» ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому 1-го ребра справа, 1-2-го ребер зліва, закритого перелому нижньої третини дистального метадіафізу правої стегнової кістки, саден шкіри грудної клітки, які в своїй сукупності відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді вдавленого перелому лобної кістки справа з переходом на основу, забою головного мозку середнього ступеня (крововилив над твердою оболонкою над правою лобною ділянкою головного мозку, субарахноїдальний крововилив), крововиливів м`яких тканин обох навколо очних ділянок, крововиливів під кон`юнктиву обох очей, ран м`яких тканин лобної ділянки голови справа, які за своїм характером відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння (завдання).

Дорожньо-транспортна пригода, що потягла вищенаведені наслідки, знаходиться в прямому причинному зв`язку із допущеними водієм автомобіля «ДЕО Ланос» ОСОБА_11 порушеннями Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , не оспорюючи правову кваліфікацію дій та доведеність його вини у вчиненні злочину, просив вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2022 року щодо нього змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, скасувавши додатковий вид покарання у виді двох років позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звертав увагу, що при призначенні даного покарання суд першої інстанції не врахував, що даний злочин є необережним, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, є особою з інвалідністю війни 3-ї групи.

Крім цього, на даний час на території України введено військовий стан і він є водієм-хіміком відділення радіаційного, хімічного біологічного захисту взводу радіаційного біологічного захисту роти радіаційного, хімічного біологічного захисту, ВОС-790037А та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 .

Також звертав увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.65 КК України та судової практики, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

На його думку, обираючи вид додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, суд першої інстанції не повною мірою врахував вимоги ст.ст.65, 66 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому покарання без позбавлення його права керування транспортними засобами строком на два роки, на його думку, буде цілком достатнє для виправлення. Відтак, рішення суду першої інстанції слід змінити, скасувавши додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», в особі її директора просила вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2022 року скасувати, закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України та повністю відмовити в задоволенні цивільних позовів ПП «Нафтагруп» та ОСОБА_13 до ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія».

Просила звернути увагу й на те, що висновки суду першої інстанції викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування органами слідства було проведено автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу щодо встановлення, чиї дії з двох учасників ДТП знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками таких дій спричинення матеріальної шкоди та спричинення ушкодження здоров`я учасникам та потерпілим. Результати такої експертизи було викладено у висновку Вінницького відділення Київської науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.10.2014 року № 1572/1573/14-21.

При проведенні цієї експертизи не враховувались дані, які було встановлено під час проведення додаткового слідчого експерименту 09 лютого 2021 року, які є суттєвими фактами щодо обставин ДТП, тому неможливо цю експертизу вважати належним доказом, що доводить вину обвинуваченого.

На її думку, саме дії водія ОСОБА_14 , який керував автомобілем марки ДАФ д.н.з. НОМЕР_6 , знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із негативними наслідками таких дій завдання ушкодження здоров`ю учасників ДТП та спричинення матеріальної шкоди.

Статтею 417 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Хмельницькій області, в особі її начальника просило скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2022 року і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та відмовити повністю в задоволенні цивільних позовів ПП «Нафтогруп» та ОСОБА_13 до Управління поліції охорони в Хмельницькій області.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

При розгляді справи доведена об`єктивна можливість водія Приватного підприємства «Нафтагруп» вжити заходів для відвернення ДТП, адже згідно проведеного 09.02.2021 року слідчого експеримента зафіксована найменша відстань чутності звукового сигналу світлової акустичної панелі автомобіля поліції 443 м від місця знаходження автомобіля поліції до місця знаходження сідлового тягача (при неопущеному склі дверей автомобіля «ДАФ»).

Ураховуючи дані експеримента, водій автомобіля «ДАФ» мав час для оцінки ситуації та відвернення ДТП, якщо б було дотримано з його боку пункти 2.3. (д), 3.1., 3.2., 10.1., 12.3 Правил дорожнього руху

Експертом за результатами проведення автотехнічної та транспортно- трасологічної експертизи №1572/1573/14-21 від 30.10.2014 зроблено висновки, зокрема:

- у п.3 зазначено «дати відповідь щодо можливості попередження даного ДТП водієм автомобіля ДАФ д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_14 шляхом виконання вимог ПДР України по наданим матеріалам не є можливим ...»;

- у п.7 зазначено «При даному ДТП автопоїзд ДАФ на час зіткнення рухався.»;

- у п.8 зазначено «Мінімальна відстань, на якій знаходився автомобіль ДЕУ від місця зіткнення, в момент, коли водій ОСОБА_11 сприйняв ситуацію як небезпечну з наступним застосуванням термінового гальмування в заданій ситуації складала величину біля 48,2-49,3 метри.». Від моменту застосування термінового гальмування водієм ОСОБА_11 до моменту зіткнення пройшов певний час, протягом якого водій автомобіля ДАФ мав би відреагувати на обставини, що склались та зупинити авто, враховуючи увімкнення спеціального звукового сигналу, звук гальмування.

Не визнаючи цивільні позови Приватного підприємства «Нафтагруп» та ОСОБА_13 , зауважував щодо суми позову Приватного підприємства «Нафтагруп», яку визначено на підставі висновку експерта №2127/15-21 від 26.01.2016. Підсумовуючи розрахунок (аркуш 8, том 4 справи) експерт зазначив: «Запасні частини 378607.62 Надбавка 20.00% 75721.52...», про яку надбавку йдеться невідомо. Якщо припустити, що мова йде про податок на додану вартість, то запасні частини можуть бути придбані і у продавця не платника ПДВ.

Суд не взяв до уваги також докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Так, суд у вироку не врахував показання свідка ОСОБА_16 , яка зазначила, що скло в дверях автомобіля «ДАФ» було опущеним, а в кабіні голосно грала музика; автомобіль міліції їхав з увімкнутою сиреною та проблисковим маячком.

Згідно п/п б) та д) п.23 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У вироку суд зазначив: «згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 01.12.2014, за участю водія ОСОБА_14 встановлено, що від місця, з моменту появи оглядовості дороги в полі зору водія до моменту зіткнення автопоїзд подолав відстань 7 м за час відповідно 2.48-3.01 с», тобто не звернув уваги на те, що в мотивувальній частині ухвали від 25 серпня 2016 року у цій справі Апеляційний суд Хмельницької області вказав, що ця відстань у 7 м фактично була установлена самим водієм автомобіля ДАФ ОСОБА_14 , якому і було запропоновано виставити автомобіль „...в момент об`єктивної оглядовості дорожнього полотна, а не з об`єктивних даних такої оглядовості у цьому місці. До того ж, поза належним з`ясуванням, з огляду на положення п.3.2 Правил дорожнього руху, залишилась і та обставина, що керований ОСОБА_11 службовий автомобіль «ДЕО Ланос» рухався не тільки з увімкненим проблисковим маячком, але і з спеціальним звуковим сигналом».

Додатково слідчий експеримент щодо підтвердження (спростування) показань свідка ОСОБА_14 не проводився.

Статтею 417 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; представника Управління поліції охорони в Хмельницькій області ОСОБА_9 на підтримання своєї апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_7 та представника цивільного позивача ПП «Нафтагруп» ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі про те, що призначене додаткове покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, є безпідставними.

Також неспроможними є твердження Управління поліції охорони в Хмельницькій області (цивільного відповідача) та представника ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про те, що кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає закриттю.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив та дав їм належну правову оцінку.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненому фактично не визнав та показав, що вчинив ДТП під час виконання службових обов`язків, маючи право на відхилення від Правил дорожнього руху України, а обставин ДТП та самої події не пам`ятає.

На думку колегії суддів апеляційного суду, обвинувачений підтвердив лише факт керування транспортним засобом «ДЕО Ланос» вказаної дати, у зазначений час та місці, а також саме зіткнення транспортних засобів «ДЕО Ланос» д.н. НОМЕР_5 та «ДАФ» д.н. НОМЕР_3 (напівпричіп-цистерна).

Однак, він виклав свою версію подій, уважаючи винним у скоєнні ДТП водія ОСОБА_14 , який керував транспортним засобом «ДАФ», д.н. НОМЕР_3 , та мав надати йому перевагу в русі.

У ході розгляду кримінального провадження були перевірені доводи обвинуваченого щодо цього, проте суд першої інстанції не погодився з ними, навів відповідні докази та аргументи на їх спростування, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На підтвердження винуватості ОСОБА_11 суд першої інстанції у вироку обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_14 , який 04 червня 2014 року близько 19 год 30 хв керував автомобілем «ДАФ», рухався з мінімальною швидкістю на зелений сигнал світлофора, виїжджав з вулиці Зенітної на вулицю Курчатова. За відсутності перешкод у русі та зеленому сигналі світлофора він продовжив рух та виїхав на перехрестя, повертаючи вліво, в цей момент відбувся удар в ліву частину його автомобіля. У момент виїзду на перехрестя автомобіля УДСО не бачив, звукової сигналізації не чув, хоча обоє з пасажиром ОСОБА_17 переконались у відсутності перешкоди в русі, подивившись спочатку в лівий, а потім у правий бік вулиці Курчатова. Вікна в автомобілі «ДАФ» були зачинені. Звук сирени почув лише безпосередньо перед зіткненням.

Аналогічні показання надав також свідок події ОСОБА_17 , який був пасажиром автомобіля «ДАФ».

Також суд першої інстанції врахував показання потерпілого ОСОБА_13 , який підтвердив, що 04 червня 2014 року разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 був у складі екіпажу групи УДСО. Увечері надійшов сигнал тривоги і вони виїхали на виклик на службовому автомобілі. В автомобілі була увімкнена звукова сигналізація та проблискові маячки синього кольору. Він перебував на задньому сидінні автомобіля.

Свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції показав, що у вищезазначений час перебував на зупинці громадського транспорту біля заводу «Термопластавтомат». З боку «Дальніх Гречан» почув звук сирени автомобіля міліції, яка на той час була навпроти АЗС «ANP», чи були увімкнені проблискові маячки не пам`ятав. У цей час на перехрестя на зелене світло виїхав бензовоз, а автомобіль УДСО виїхав на перехрестя на зустрічну смугу руху на червоний сигнал світлофору, де зіткнувся з бензовозом.

Свідок ОСОБА_19 , який перебував в автомобілі «Форд», що зупинився на червоний сигнал світлофора на вулиці Курчатова на перехресті з вулицею Зенітною в напрямку центра міста, в суді першої інстанції показав, що автомобіль УДСО рухався з увімкненою звуковою сигналізацією, чи була увімкнена світлова сигналізація не пам`ятав, проїхав справа від їхнього автомобіля. Автомобіль УДСО рухався по смузі, яка дозволяла лише рух направо. Цей автомобіль виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, де і відбулось зіткнення з автомобілем «ДАФ». З того моменту, як почув сигнал звукової сигналізації, до моменту зіткнення пройшло близько 4 секунди. Перед зіткненням автомобіль УДСО намагався уникнути зіткнення, гальмуючи та змінюючи траєкторію руху вліво, однак йому це не вдалось. Погода була сонячною, світло падало в очі водієві автомобіля «ДАФ».

Свідок ОСОБА_20 , який перебував за кермом згаданого автомобіля «Форд», підтвердив зазначені показання ОСОБА_19 та додав, що чув лише звукову сигналізацію, тому що сонце через дзеркало заднього виду його засліплювало. Також відмітив, що автомобіль УДСО рухався з дуже великою швидкістю.

Такі показання очевидців подій об`єктивно узгоджуються і з іншими доказами у кримінальному провадженні, дослідженими в суді першої інстанції доказами:

-протоколом огляду місця ДТП від 04 червня 2014 року, фотоілюстраціями та план-схемою до нього, в яких зафіксовано місце ДТП, розташування транспортних засобів, дорожні умови і дорожня обстановка;

- висновком судово-медичної експертизи № 1052 від 26 серпня 2014 року. яким у ОСОБА_13 станом на 04 червня 02 липня 2014 року були виявлені тілесні ушкодження у вигляді вдавленого перелому лобної кістки справа з переходом на основну, забою головного мозку середнього ступеня (крововилив над твердою оболонкою над правою лобною ділянкою головного мозку, субарахноїдальний крововилив), крововиливів м`яких тканин обох навколоочних ділянок, крововиливів під кон`юнктиву обох очей, ран м`яких тканин лобної ділянки голови справа, що могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами, які могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, так і від ударів об такі, не виключено, під час та за обставин ДТП, яка мала місце 04 червня 2014 року, та за своїм характером відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне в момент заподіяння. Під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 міг знаходитись в напівсидячому положенні;

- висновком судово-медичної експертизи № 1092 від 29 серпня 2014 року, згідно якого в ОСОБА_15 станом на 04 червня 01 серпня 2014 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 1-го ребра справа, 1-2-го ребер зліва, закритого перелому нижньої третини дистального метадіафізу правої стегнової кістки, саден шкіри грудної клітки, обличчя, що могли утворитися як від ударів тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, так і від ударів об такі, не виключено, під час та за обставин ДТП, яка мала місце 04 червня 2014 року, та в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я. Під час отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг перебувати в сидячому чи близькому до такого положенні.

- висновком судово-медичної експертизи № 1080 від 29 серпня 2014 року у ОСОБА_11 станом на 04 червня 17 липня 2014 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху головки правого стегна, перелому ацетибулярної впадини правої половини тазу, відкритого перелому надколінника правого колінного суглобу, закритого перелому середньої третини правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому 5-6-го ребер зліва, рани м`яких тканин правого колінного суглобу, поверхневих ран обличчя, правої вушної раковини, осаджень шкіри лівого колінного суглобу, правого передпліччя, грудної клітки, крововиливів м`яких тканин обличчя, що могли утворитися як від ударів тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, так і від ударів об такі, не виключено, під час та за обставин ДТП, яка мала місце 04 червня 2014 року, та в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я. Указані тілесні ушкодження у потерпілого характерні для його перебування за кермом автомобіля.

За висновком автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1572/1573/14-21 від 30 жовтня 2014 року, в заданій дорожній ситуації при швидкості руху 60 км/год (вимоги п.12.4 ПДР) водій автомобіля «ДЕО Ланос» ОСОБА_11 мав би можливість зупинити автомобіль до смуги руху автомобіля «ДАФ» з моменту, коли сприйняв ситуацію як небезпечну з наступним застосуванням термінового гальмування автомобіля. Враховуючи величину шляху руху автомобіля в стані гальмування перед ДТП та кількісні величини деформацій передньої частини кузова автомобіля «ДЕО Ланос», швидкість його руху перед початком гальмування складала величину не менше 80.3 ….85,3 км/год, що свідчить про суттєве перевищення ним швидкості руху в населеному пункті.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 01 грудня 2014 року за участю водія ОСОБА_14 встановлено, що від місця, з моменту появи оглядовості дороги в полі зору водія, до моменту зіткнення, автопоїзд подолав відстань 7 м за час відповідно 2,48 3,01 с.

За висновком додаткової автотехнічної експертизи № 2125/14-21 від 23 січня 2015 року в заданій дорожній ситуації, при швидкості руху автопоїзда, яка була отримана при слідчому експерименті, водій автопоїзда «ДАФ» ОСОБА_14 при виконанні технічних норм вимог пп.12.3, 3.2 ПДР, не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до коридору безпеки чи смуги руху автомобіля «ДЕО», з моменту появи оглядовості дороги при виконанні ним технічних норм вимог п.п.3.2, 12.3 ПДР.

З технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «ДЕО Ланос» ОСОБА_11 технічним вимогам п.п.12.4, п.п.8.7.3 «е», 3.1 ПДР.

Відповідно до висновку за результатами додаткової судової інженерно транспортної експертизи № 54 від 24 вересня 2021 року з урахуванням обставин даної ДТП водій автомобіля ДАФ д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_14 в даній дорожній обстановці, виконуючи рух на вказаній ділянці дороги на дозволений зелений сигнал світлофора, відповідно до вимог п. 8.7.3 (а) ПДР мав перевагу в русі перед транспортними засобами, що рухаються на червоний сигнал світлофора. При цьому, в даному випадку в момент виникнення небезпеки, тобто, з моменту виявлення руху на червоний сигнал світлофора спеціального автомобіля з увімкненою звуковою сигналізацією та увімкненими проблисковими маячками, повинен був надати йому дорогу шляхом негайного вжиття заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і діяти відповідно п.12.3, п.3.2 (ч.1) Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці водій службового автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_11 , рухаючись з перевищеною в населеному пункті швидкістю, з увімкненою звуковою сигналізацією, та увімкненими проблисковими маячками, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху згідно п.3.1 ПДР України, рухаючись на червоний сигнал світлофора, міг відступити від вимог п.8.7.3 (е), та п.12.4 Правил дорожнього руху України, а з моменту виявлення руху автомобіля ДАФ д.н.з. НОМЕР_3 на його смугу руху, повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР.

Ураховуючи наведене, встановити дії якого водія (вантажного автомобіля ДАФ д.н.з. НОМЕР_3 чи службового автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_5 ) з технічної точки зору знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із виникненням даної ДТП за недостатністю необхідних даних у матеріалах кримінального провадження, не надалося можливим.

Зазначені докази на підтвердження винуватості ОСОБА_11 узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку письмовими і речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів.

Згідно ж протоколу проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2021 року за участю водія ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_13 встановлено, що відстань від місця ДТП до моменту, коли ОСОБА_13 почув сигнал звукової сигналізації становить 452 м, а відстань від місця ДТП до моменту, коли ОСОБА_11 почув сигнал звукової сигналізації становить 443 м.

Свідок ОСОБА_16 допитана в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що бачила як водій транспортного засобу «ДАФ» д.н. НОМЕР_3 починав свій рух на зелений сигнал світлофора та закінчував свій маневр повороту.

У той час у напрямку центру міста по району Гречани рухався транспортний засіб «ДЕО Ланос» д.н. НОМЕР_5 з проблисковими маячками та з увімкненою сиреною, через деякий час вона побачила, що сталося ДТП.

Відтак, доводи апеляційних скарг про те, що винуватцем ДТП є водій автомобіля «ДАФ» ОСОБА_14 , оскільки він повинен був чути звуковий сигнал автомобіля УДСО і вжити заходи до зупинки свого транспортного засобу, не можна вважати визначальними і переконливими.

Вони спростовуються вищенаведеними доказами, а також відповідно до встановленого на слідчому експерименті місця з моменту появи оглядовості дороги в полі зору водія автомобіля «ДАФ» ОСОБА_14 , тобто з місця виникнення для нього небезпеки для руху, у ОСОБА_14 не було технічної можливості уникнути вказаної ДТП.

Відповідно до вимог п.п.3.1 Правил дорожнього руху (в редакції станом на 15 квітня 2013 року та чинними на момент вчинення ДТП) водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

Указаною нормою регламентовано, що водії транспортних оперативних засобів за умови виконання невідкладного службового завдання можуть відступати від зазначених вимог та пунктів Правил дорожнього руху за певних конкретних умов.

Умови є чіткими та конкретно сформульованими, це 1) увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу; 2) забезпечення безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_11 , будучи водієм-міліціонером екіпажу групи затримання Хмельницького МВ УДСО при УМВС України, керуючи службовим автомобілем «ДЕО Ланос», д.н. НОМЕР_5 , під час виконання службових обов`язків, рухаючись з увімкненою звуковою сигналізацією (спеціальним звуковим сигналом) та проблисковими маячками (маячками синього або червоного кольору) не забезпечив своїми діями належної безпеки дорожнього руху.

Сукупності доказів у справі суд першої інстанції надав належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зазначені докази, на підтвердження винуватості ОСОБА_11 , узгоджуються між собою, та з іншими наведеними у вироку письмовими і речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів.

Оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, з точки зору їх достатності, допустимості, достовірності і відносності, колегія судів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у порушенні п.п.3.1, п.п.8.7.3. «е», п.п.12.4 Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілим: ОСОБА_15 тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_13 відповідно тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння (завдання), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Як установлено і підтверджено показаннями свідків та учасників події, водій автомобіля «ДАФ» ОСОБА_14 здійснив рух на зелений сигнал світлофора, виконуючи маневр повороту з вулиці Зенітної на вулицю Курчатова, при цьому впевнився в безпечності руху, однак не мав достатньої оглядовості лівої смуги руху, через що зупинити габаритний вантажний транспортний засіб вже під час виконання маневру не міг, відтак не зміг надати перевагу в русі службовому оперативному транспортному засобу, оскільки не бачив його, внаслідок чого не мав об`єктивної можливості уникнути зіткнення з ним.

При цьому водій службового оперативного транспортного засобу ОСОБА_11 , рухаючись з увімкненими проблисковими маячками та звуковим сигналом на заборонений червоний сигнал світлофора, спостерігаючи та усвідомлюючи той факт, що на його смугу почав рух габаритний вантажний транспортний засіб, при можливій обмеженій оглядовості останнього ліворуч, незважаючи на те, що дорожня обстановка попереду нього ОСОБА_11 ) безпечно не контролювалася, а видимість праворуч для нього обмежувалась бетонним парканом та зеленими насадженнями і з технічної точки зору могла стати перешкодою для інших учасників дорожнього руху своєчасно виявити рух автомобіля зі спеціальним сигналами для своєчасного надання їм переваги в русі, не вжив будь-яких заходів щодо зниження швидкості руху або зупинки та забезпечення безпеки дорожнього руху, намагався проїхати перехрестя та виїхав на нього, де відбулось зіткнення з іншим транспортним засобом автомобілем «ДАФ».

Колегія суддів зазначає, що якщо ж внаслідок відступлення від ПДР водієм службового оперативного транспортного засобу сталась дорожньо-транспортна пригода або виникла аварійна обстановка, то відсутні підстави стверджувати про дотримання п.п.3.1 ПДР України, оскільки наслідки вказують на те, що умова забезпечення безпеки дорожнього руху не була дотримана в повному обсязі.

Ураховуючи показання учасників дорожньо-транспортної пригоди, показання допитаних в суді свідків та досліджені докази, колегія суддів уважає, що під час дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 мав право відступати від вимог певних правил ПДР України за умови увімкнення проблискового маячка і спеціального звукового сигналу, однак при цьому забезпечивши безпеку дорожнього руху, вибравши безпечну швидкість руху та передбачивши можливу небезпеку при наближенні до перехрестя, де для нього був червоний сигнал світлофора.

Відповідно до положень п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Доводи поданих апеляційних скарг цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом установлено, що наведені докази є належними та допустимими, взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню.

Ними встановлено особу винного, подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України.

Висновки суду, викладені в судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом першої інстанції вжито передбачених законом заходів для допиту усіх потерпілих та свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження з наданням їм правильної оцінки.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яке оскаржується у даній справі.

Доводи апелянтів про те, що місцевим судом при розгляді даної справи не враховано в повному обсязі фактичних обставин справи, а також допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, а ухвалений вирок щодо ОСОБА_11 є невмотивованим та необґрунтованим, позбавлені правових підстав.

Неспроможними слід визнати й доводи апеляційної скарги представник ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про неповноту досудового та судового слідства.

Відсутні підстави для тверджень, що саме дії водія ОСОБА_14 , який керував транспортним засобом «ДАФ» д.н. НОМЕР_3 , знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із негативними наслідками таких дій завданню ушкодження здоров`ю учасників ДТП та спричинення матеріальної шкоди.

Із фототаблиць до протоколу огляду місця події від 04 червня 2014 року представлено загальний вигляд місця дорожньо-транспортної пригоди та початок гальмівного шляху автомобіля «ДЕО Ланос», загальний вигляд місця дорожньо-транспортної пригоди, розташування автомобілів після дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається, вантажний транспортний засіб «ДАФ» д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом розташований таким чином, що собою майже перекрив перехрестя доріг вулиць Курчатова-Зенітна у місті Хмельницькому.

Водій ОСОБА_14 , який керував транспортним засобом «ДАФ» д.н. НОМЕР_3 , здійснював рух на зелене світло світлофора, виконуючи маневр повороту ліворуч з вулиці Зенітної на вулицю Курчатова, цим самим перекрив зустрічну смугу руху та в попутному напрямку.

Колегія суддів уважає, що в даному випадку водій ОСОБА_14 не мав змоги технічно пропустити службовий автомобіль, що наближався на швидкості, чи вчинити будь-які дії в момент виникнення небезпеки, які б унеможливили ДТП.

Момент виникнення небезпеки це момент, починаючи з якого водій повинен негайно вжити всіх наявних в його розпорядженні заходів (маневр чи гальмування) для запобігання ДТП і зниження ваги його наслідків, якщо запобігти зіткненню або наїзду вже не можливо. Вихідними даними для встановлення цього моменту є умови видимості та оглядовості, а також інформація про траєкторію руху транспортних засобів.

Тобто, потрібно врахувати те, що в момент виникнення небезпеки для руху появи у полі зору автомобіля «ДЕО Ланос», водій ОСОБА_14 повинен був негайно вжити заходи до термінового гальмування транспортного засобу (автопоїзда) і за умови, коли повний зупиночний шлях транспортного засобу (автопоїзда) є більшим, ніж відстань, на якій він знаходиться в момент виникнення небезпеки для руху до місця зіткнення, в такому випадку можна дійти висновку, що водій ОСОБА_14 не матиме і не мав технічної можливості своїми односторонніми діями попередити зіткнення.

З технічної точки зору до виникнення згаданої пригоди призвели дії водія ОСОБА_11 в частині створення небезпеки для руху інших транспортних засобів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.337 КПК України суд проводить судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цієї статтею.

Згідно з положеннями ст.374 КПК України, в якій викладені вимоги до змісту вироку, причини відмови в задоволенні клопотань учасників судового розгляду у вироку не зазначаються.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції надав перевагу одним доказам та безпідставно не врахував інші, колегія суддів відхиляє, оскільки суд у вироку зазначив, чому не взяв до уваги певні обставини, а саме тому, що вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що при встановленні причинного зв`язку необхідно враховувати, крім дій водія ОСОБА_11 , і неналежне поводження інших учасників руху, а саме, і водія ОСОБА_14 , колегія суддів не бере до уваги, бо водій зобов`язаний урахувати будь-яку перешкоду, яка заважає йому переконатися в безпечності маневру.

Посилання апеляційної скарги щодо невстановлення точної відстані, з якої, знаходячись в кабіні транспортного засобу «ДАФ», можливо почути звуковий сигнал обладнання «Стріла» серія S200X, та визначення такої відстані у додатковому слідчому експерименті від 09 лютого 2021 року (протокол до слідчого експерименту від 09 лютого 2021 року), не спростовують висновок суду про порушення ОСОБА_11 вказаних пунктів Правил Дорожнього руху і вчинення цього кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги Управління поліції охорони в Хмельницькій області, також є надуманими.

На думку апелянта, була доведена об`єктивна можливість водія ОСОБА_14 вжити заходів для відвернення ДТП, адже згідно проведеного 09 лютого 2021 року слідчого експерименту зафіксована найменша відстань чутності звукового сигналу світлової акустичної панелі автомобіля «ДЕО Ланос» - 443 метра від місця знаходження вказаного автомобіля до місця знаходження сідлового тягача (при опущеному склі дверей транспортного засобу «ДАФ»).

Ураховуючи дані експеримента, водій транспортного засобу «ДАФ» мав час для оцінки ситуації та відвернення ДТП, якщо б було дотримано з його боку Правила дорожнього руху.

Однак, з огляду на викладене, підстав ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_14 про те, що в момент виїзду на перехрестя він не бачив транспортного засобу УДСО, звукової сигналізації не чув, хоча разом із пасажиром ОСОБА_17 переконались у відсутності перешкоди в русі з обох боків, у колегії суддів немає.

Колегія суддів відхиляє твердження вказаної апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують обов`язок ОСОБА_11 у даній дорожній обстановці дотримуватись вказаних Правил дорожнього руху при виконанні невідкладного службового завдання водієм оперативного транспортного засобу і не ставлять під сумнів інкриміноване йому обвинувачення.

Зазначене не спростовує висновок суду про доведеність вини ОСОБА_11 у порушенні вказаних Правил дорожнього руху і вчиненні цього кримінального правопорушення.

З наведених в апеляційній скарзі доводів, у колегії суддів не викликає сумнів висновок автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1572/1573/14-21 від 30 жовтня 2014 року.

Так, відповідно до даної експертизи, є неможливим дати відповідь щодо можливості попередження даного ДТП водієм автомобіля «ДАФ» д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_14 шляхом виконання вимог ПДР України за наданими вихідними даними.

Так, мінімальна відстань, на якій знаходився автомобіль УДСО «ДЕО Ланос» від моменту зіткнення, в момент, коли водій ОСОБА_11 сприйняв ситуацію як небезпечну з наступним застосуванням термінового гальмування в заданій ситуації складала величину біля 48,2-49,3 м.

Окрім того, відповідно до висновку, при даній ДТП автопоїзд «ДАФ», д.н. НОМЕР_3 , на час зіткнення рухався, а тому можна зробити висновок, що саме момент, коли ОСОБА_14 сприйняв цю небезпечну ситуацію не настав і ОСОБА_14 не мав реагувати на обставини, що склалися, та зупинити автомобіль.

Тому твердження про ненадання судом першої інстанції аналізу та оцінки доказів є надуманими і спростовуються викладеним змістом судового рішення.

Стосовно законності вироку в частині призначеного покарання апеляційний суд зазначає, що доводи обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Основні та додаткові покарання визначені ст.52 цього Кодексу.

Як передбачено ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 раніше несудимий, вчинив тяжкий злочин, характеризується позитивно, є інвалідом війни 3-ї групи.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення вперше, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність претензій у потерпілих.

На думку колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_11 призначено покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі правопорушника випливає з ст.61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також із принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Апеляційним судом враховується і практика рішень Європейського суду з прав людини, де зазначається, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Колегія суддів суд бере до уваги те, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки є визначеним та обґрунтованим, не може містити труднощі при його виконанні.

Тому з урахуванням вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, які воно спричинило, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, неусвідомлення ним учиненого, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами апеляційний суд вважає співрозмірним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у своїх показаннях обвинувачений сам не заперечував перебіг подій за його участю за обставин, викладених в обвинуваченні.

При цьому також були враховані конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та їх невідворотні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості та тяжких ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, зокрема, й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував усталену судову практику.

Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких, дані про його особу, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та обґрунтовано призначено покарання, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції в частині обґрунтованості та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у кримінальному правопорушенні та призначення йому покарання слід залишити без змін.

Позовні вимоги ПП «Нафтагруп» про стягнення з Управління поліції охорони в Хмельницькій області 1 000 грн матеріальних збитків та 117 416 грн 72 коп (збитки завдані внаслідок пошкодження автомобіля) та з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 49 000 грн матеріальних збитків обґрунтовано задоволено.

Так, 13 травня 2014 року між УДСО при УМВСУ в Хмельницькій області та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/1557561), згідно якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, страхова сума становить 100 000 грн на одного потерпілого, розмір франшизи становить 1 000 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України №1139 від 25 грудня 2015 року визначено, що правонаступником Управління Державної служби охорони при УМВС України в Хмельницькій області є Управління поліції охорони в Хмельницькій області.

Наведене дає суду підстави задовольнити позов ПП «Нафтагруп» до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в частині відшкодування матеріальних збитків в сумі 49 000 грн та Управління поліції охорони в Хмельницькій області в частині відшкодування матеріальних збитків в сумі 1 000 грн. (які є франшизою згідно вищезазначеного полісу №АІ/1557561) та 117 416,72 грн, завданих в результаті пошкодження автомобіля, що підтверджується висновком додаткової автотоварознавчої експертизи №2127/15-21 від 26 січня 2016 року.

Частиною 1 ст.61 КПК України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

За змістом ст.62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, розв`язуючи цивільні позови, повною мірою з`ясував обставини, що мають значення для їх вирішення та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При визначенні розмірів спричиненої шкоди суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду (обвинуваченого), та їх наслідки.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з Управління поліції охорони в Хмельницькій області 99 088,44 грн моральної шкоди та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 18 231,29 грн шкоди, заподіяної здоров`ю, та 911,56 грн моральної шкоди підлягало частковому задоволенню.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Управління поліції охорони в Хмельницькій області на користь ОСОБА_13 , обґрунтовано та мотивовано враховано характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач в результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень, отримання 3-ї групи інвалідності та перенесених у зв`язку з цим побутових незручностей, втрата роботи.

Крім цього, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, що дає підстави визначити до стягнення із Управління поліції охорони в Хмельницькій області на користь ОСОБА_13 , 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.1.3. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно положень ст.6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Усталена судова практика під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як передбачено ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо розв`язання цивільних позовів у цій його частині.

Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 18 231,29 грн шкоди, заподіяної здоров`ю, яка складається з 14 616 грн відшкодування шкоди, пов`язаною із стійкою втратою працездатності (відповідно до п.26.2 ст.26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та 3 615,29 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого (відповідно до ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також 911,56 грн моральної шкоди, яка становить 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), підтверджується необхідними доказами та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Місцевий суд також дійшов обґрунтованого висновку, що заподіяна шкода життю і здоров`ю є очевидною.

Виходячи з положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань страхової суми відповідає вимогам Закону, а тому рішення суду з цього приводу слід залишити без змін.

Також судом першої інстанції належним чином вирішено питання про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого ОСОБА_11 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2022 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», Управління поліції охорони в Хмельницькій області без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3