Справа № 127/2129/21
Провадження №11-кп/801/992/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002066 від 05.12.2020 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 04.08.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Кокчетав-2 Республіки Казахстан, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.04.2012 Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 153 КК України на 2 роки позбавлення волі; 28.09.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.12.2020 по 08.06.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 04.12.2020 о 18.30 год, проходячи біля тролейбусної зупинки «Ринок Урожай» по вул. Пирогова в м. Вінниці, побачив раніше не знайомого ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 із застосуванням до нього фізичної сили.

Реалізуючи свій вищевказаний умисел, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та заволодіння чужим майном, підійшов до ОСОБА_10 та застосував до нього насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме - наніс рукою удap в область голови ОСОБА_10 зліва, від чого останній впав на землю. Після цього ОСОБА_7 , користуючись відсутністю опору потерпілого, дістав із внутрішньої кишені куртки ОСОБА_10 , який лежав на землі, мобільний телефон торгової марки «Samsung» серії « НОМЕР_1 » моделі «SM- A105F» об`ємом пам`яті 2/32 Гб, в корпусі чорного кольору, ринкова вартість якого згідно висновку експерта № 8207/20-21 від 11.12.2020 з урахуванням зносу, станом на момент вчинення кримінального правопорушення склала 2 426,62 грн, а також забрав із рук ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 470 грн. Далі ОСОБА_7 залишив місце події та викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок таких дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду на суму 2 896,62 грн та останньому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин губи зліва.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання пом`якшуючими покарання обставинами активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Прокурор вважає, що мотивом чинення злочину є антигромадська позиція обвинуваченого. Переконаний, що судом не в повній мірі взято до уваги тяжкість та обставини вчиненого злочину. Назаров АА. Піж час досудового розслідування вину не визнавав, не повідомляв обставин вчиненого злочину, шкоду не відшкодовував, тому суд безпідставно визнав дані обставини як помякшуючі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому є слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані неухильно дотримуватися вимог закону щодо індивідуалізації покарання враховуючи ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин маючи ряд не знятих та непогашених судимостей, має на утриманні дружину та неповнолітню дитину, наявність обставин, що пом`якшують та обставини, що обтяжує покарання, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Разом з тим, на думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням є необґрунтованим, про що слушно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.
Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Висновок суду щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання є непереконливим та не мотивованим.
Призначене ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а тому не може бути визнаним таким, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Суд першої інстанції, хоча і зазначив, але фактично не взяв до уваги того, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимим за умисні злочини, вчинив тяжкий корисливий злочин, маючи ряд не знятих та непогашених судимостей.
Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення його без відбування покарання, в умовах застосування до нього положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Отже, звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого, не сприятиме його перевихованню та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 ч. 1 п. 4 КПК України апеляційним судом нового вироку.
Колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому доводи прокурора щодо безпідставного врахуванням судом обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування матеріальної шкоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, розповів детально обставини вчиненого злочину, щиро покаявся у вчиненому та відшкодував завдану шкоду.

Також слід зважати на ту обставину, що учасники процесу обмеженні в своєму праві оскарження вироку суду лише в частині призначеного покарання з огляду на розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

З огляду на викладене, вирок суду підлягає частковому скасуванню з постановленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2022 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку суду.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4