В И Р О К
іменем України

28 листопада 2022 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1097/22
Провадження №1-кп/152/136/22

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, учня 10 класу Михайлівського ліцею Мурафської сільської ради, не одруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 08.10.2020 року,

з участю:
сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської
окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
законних представників
ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

учасників
судового засідання:

представника Служби у справах
дітей Мурафської сільської ради ОСОБА_8 ,
представника ВП №2
Жмеринського РВП ОСОБА_9 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 29.08.2022 року приблизно о 21 годині, в умовах воєнного стану, перебуваючи у будинку, в якому проживає ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , в одній із кімнат побачив мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» в чохлі синього кольору, який вирішив викрасти.

Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, неповнолітній ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» в чохлі синього кольору, після чого розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта за №6465/6466/22-21 від 14.10.2022 року, ринкова вартість телефону мобільного зв`язку торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» (без мережевого адаптера та кабелю живлення), станом на серпень 2022 року складає 3001,05 грн.; ринкова вартість чохла до цього телефону складає станом на серпень 2022 року 124 грн.

При цьому, своїми протиправними діями неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 3125 (три тисячі сто двадцять п`ять) гривень 05 (п`ять) копійок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 31.10.2022 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , його законні представники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки обвинуваченим фактичні обставини справи не оспорюються, їх зміст останній розуміє, його позиція добровільна, про що суду подано відповідну заяву (а.с.66).

Потерпіла ОСОБА_10 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.49).
При цьому, потерпіла ОСОБА_10 16.11.2022 року подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності та повідомила суду, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, просить останнього не карати суворо (а.с.27).
Прокурор ОСОБА_4 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , його законні представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілої ОСОБА_10 .
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , його законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_5 , враховуючи подану потерпілою заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Крім того, суд враховує, що потерпіла не подавала заяв та клопотань, у яких би зазначила про оспорювання фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачено ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 31.10.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , його законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_10 , висловлену у заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочину, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, способу вчинення злочину, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшкодував потерпілій завдані злочином збитки.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 29.08.2022 року приблизно о 21 годині із племінником потерпілої ОСОБА_10 прийшов до неї додому в гості. У одній із кімнат будинку потерпілої, що знаходиться в АДРЕСА_2 , на вікні побачив мобільний телефон, який вирішив викрасти. Пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, він викрав мобільний телефон марки «Xiaomi», виключив його та приніс до себе додому, викинувши сім-картку. Телефон знаходився у нього приблизно два тижні у виключеному стані, після чого він його включив, щоб користуватися. Через деякий час до нього приїхали поліцейські, яким він зізнався про крадіжку та видав мобільний телефон.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його не карати суворо та врахувати, що кримінальне правопорушення він вчинив, будучи неповнолітнім.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, а також досудову доповідь та вислухавши і проаналізувавши характеристику неповнолітнього його законними представниками та уповноваженими представниками відповідних служб у справах неповнолітніх, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), в умовах воєнного стану, а саме: 29.08.2022 року приблизно о 21 годині, в умовах воєнного стану, перебуваючи у будинку, в якому проживає ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , в одній із кімнат ОСОБА_3 побачив мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» в чохлі синього кольору, який вирішив викрасти.

Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, неповнолітній ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» в чохлі синього кольору, після чого розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта за №6465/6466/22-21 від 14.10.2022 року, ринкова вартість телефону мобільного зв`язку торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» (без мережевого адаптера та кабелю живлення), станом на серпень 2022 року складає 3001,05 грн.; ринкова вартість чохла до цього телефону складає станом на серпень 2022 року 124 грн.

При цьому, своїми протиправними діями неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 3125 (три тисячі сто двадцять п`ять) гривень 05 (п`ять) копійок.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.4 ст.185 КК України.

Так, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 вчинив крадіжку мобільного телефона у ОСОБА_10 в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 року за №341/22 та від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджені Законами України, відповідно, від 22.05.2022 року та від 15.08.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 23.11.2022 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

Відтак, кваліфікацію дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вчинив крадіжку чужого майна в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім, тому цю обставину, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого неповнолітнього обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України.

Також, суд враховує, що обвинуваченим добровільно відшкодовано завданий потерпілій злочином збиток.

Так, із заяви потерпілої ОСОБА_10 до суду від 16.11.2022 року вбачається, що вона не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просить останнього не карати суворо (а.с.27).

Тому суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як добровільне відшкодування завданого збитку, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.81).

За місцем проживання в с. Михайлівка Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на негативну поведінку, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали (а.с.76).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.80).

Крім того, в силу вимог ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.

З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений за станом здоров`я є фізично здоровим (а.с.80); проживає з матір`ю, молодшим братом, дідом та бабою у будинку батьків матері (а.с.77); виховується матір`ю та батьком, який проживає окремо, але приймає участь у вихованні та утриманні сина; стосунки та загальна атмосфера в сім`ї задовільні; для неповнолітнього ОСОБА_3 створені усі необхідні умови для життя, навчання, зокрема, він має власну кімнату, необхідні меблі, шкільне приладдя, одяг та забезпечений продуктами, що вбачається із акту обстеження умов його проживання (а.с.79).

Як повідомила в судовому засіданні законний представник ОСОБА_7 , син ОСОБА_3 добрий, спокійний, завжди допомагає по господарству, навчається, займається спортом. Вона займається вихованням, утриманням сина, контролює навчання, дбає про здоров`я та має позитивний вплив на сина.

Також, законний представник ОСОБА_6 повідомив у судовому засіданні, що проживає окремо від сина ОСОБА_3 , але займається його вихованням, утриманням, спілкується у необхідній кількості, зокрема, щодня син його відвідує, або він телефонує синові, контролює навчання та має позитивний вплив на сина.

До того ж, в ході судового розгляду представник Служби у справах дітей Мурафської сільської ради ОСОБА_8 повідомила, що Службою проведено соціальне інспектування умов проживання ОСОБА_3 і вбачається, що останній проживає з матір`ю, яка забезпечила його належними умовами проживання: наявні особиста кімната, особисті меблі, що необхідні для навчання, необхідна побутова техніка; ОСОБА_3 навчається, перебуває на утриманні матері та батька, який проживає окремо, але приймає участь в утриманні, вихованні сина.

Крім того, ОСОБА_8 повідомила, що на обліку в Службі в справах дітей ОСОБА_3 не перебував та не перебуває.

Як повідомила інспектор з ЮП СП Жмеринського РВП ОСОБА_9 під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на профілактичному обліку у секторі превенції.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого, оскільки, відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді від 22.11.2022 року, що складена провідним інспектором Жмеринського РС №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю та молодшим братом, а також з батьками матері у належному останнім будинку; умови проживання у будинку задовільні. ОСОБА_3 навчається у 10 класі Михайлівського ліцею Мурафської сільської ради. У вільний від навчання час ОСОБА_3 допомагає матері по господарству, проводить час з друзями, займається спортом, зокрема, грає у волейбол, футбол. Соціальні зв`язки з рідними позитивні, з людьми з антисоціальною поведінкою він зв`язків не підтримує, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. ОСОБА_3 матеріально залежить від матері, забезпечений необхідним одягом, продуктами харчування. Також, ОСОБА_3 має плани на майбутнє: здобути загальну середню освіту та продовжити навчання для здобуття професійної освіти (а.с.52-54).

Також, укладач досудової доповіді зазначив, що Служба у справах дітей Мурафської сільської ради обстежила умови проживання неповнолітнього та встановила, що ОСОБА_3 має власну кімнату, спальне місце, стіл для виконання уроків, забезпечений належним чином необхідним одягом, засобами гігієни.

Крім того, укладач досудової доповіді зазначив, що КУ «Центр надання соціальних послуг» Мурафської сільської ради повідомив, що сім`я, в якій проживає ОСОБА_3 на обліку у Центрі не перебуває, у складних життєвих обставинах не перебуває.

До того ж, укладач досудової доповіді зазначив, що за місцем навчання у Михайлівському ліцеї Мурафської сільської ради ОСОБА_3 охарактеризований як учень, що не виявляє інтересу до навчання, але має абсолютну відвідуваність, здатний засвоювати навчальний матеріал у великих обсягах, але має пасивність до навчання, що призводить до низького рівня знань, найкраще проявив себе у природничих науках. Байдужий до життя класу, але добросовісно виконує громадські доручення. Домашні роботи не готує, проявляє впертість під час контактів з педагогами. Має добру фізичну форму, займається футболом та волейболом. Недисциплінований, часто порушує правил поведінки. Серед однокласників веселий, товариський, не піддається чужому впливу, вміє відстоювати свою точку зору. Батьки не приділяють належної уваги вихованню дитини, не цікавляться навчанням та не приймають участі в заходах класу, в якому навчається ОСОБА_3 .

Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як низький (а.с.52-54).

Укладачем досудової доповіді криміногенними факторами, які мають вплив на поведінку ОСОБА_3 і в подальшому можуть негативно впливати на поведінку останнього, визначено наступні: проблеми з контролем поведінки, невміння прослідкувати наслідки своїх дій, низька мотивація до зміни поведінки, правова необізнаність.

Відповідно до висновку укладача досудової доповіді, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, його спосіб життя, та низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі, а також можливе звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Органом пробації надаються наступні рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а саме: проведення спільних заходів щодо виправлення поведінки неповнолітнього Службою у справах дітей, КУ «Центр надання соціальних послуг» та органом пробації; проведення роз`яснювальних бесід виховного характеру щодо недопущення в подальшому правопорушень; батькам неповнолітнього сприяти в виборі життєвих цілей (а.с.52-54).

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_6 за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї, відсутність достатньої участі батька у вихованні неповнолітнього та впливу батька на формування поведінки обвинуваченого.

Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_10 , яка в заяві до суду просила покарати обвинуваченого не суворо, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речового доказу слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» в чохлі, які визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 08.09.2022 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.91), та спершу передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП, а потім під розписку потерпілій (а.с.92), слід повернути потерпілій ОСОБА_10 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 14.10.2022 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №6465/6466/22-21 (а.с.85-89), вартість експертизи становить 755,08 грн. (а.с.90).

Понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи в розмірі 755,08 грн. слід покласти на законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 в рівних частинах, тобто на його матір ОСОБА_7 та на його батька ОСОБА_6 , оскільки неповнолітній не працює, а навчається, не має самостійного доходу, майна, достатнього для відшкодування судових витрат.
При цьому суд враховує положення ч.3 ст.33 ЦК України та ст.1179 ЦК України.
Так, ч.3 ст.33 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.
Статтею 1179 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Необхідності в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.4 ст.185, ст.ст.75, 76, 98, 103, 104 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Xiaomi» серії «Redmi» моделі «Redmi 9 С NFC» в чохлі повернути потерпілій ОСОБА_10 .

Стягнути з законних представників неповнолітнього ОСОБА_3 матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_6 в рівних частинах на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України 755,08 грн. по 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки з кожного за проведення товарознавчої експертизи від 14.10.2022 року за №6465/6466/22-21.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_12