ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2622/22 Справа № 204/9948/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність шляхом заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року за п. п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 17 п. п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 16.01.2001 року вирок залишено без змін. Призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст. ст. 81, 82 КК України.

Тому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що караність діяння, вчиненого засудженим, не усунена, закон, яким би призначена міра покарання пом`якшувалась, відсутній, неконституційність призначеного покарання, Конституційним Судом не встановлювалась, що додатково свідчить про відсутність підстав приведення, зазначених засудженим рішень суду у відповідність.

В апеляційній скарзі:

- засуджений ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою привести вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року у відповідність з вимогами КК України шляхом заміни незаконного покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та звільнити його з місця ув`язнення, у зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання, обмежившись вже реально відбутим ним терміном ув`язнення.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, невмотивованою та необґрунтованою, яка постановлена з істотним порушенням вимог КПК України.

На думку апелянта, суд першої інстанції не досліджував надані ним докази на підтвердження обґрунтування його доводів щодо необхідності приведення вироку у відповідність з вимогами чинного КК України.

Засуджений вважає, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі порушує принцип верховенства права та правової визначеності закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року за п. п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 17 п. п. «б», «г», «з» ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 16.01.2001 року вирок залишено без змін.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування зазначеного покарання не суперечить а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

За вимогами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів. Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству. Тому відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого, та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст. ст. 81, 82 КК України.

Крім того, суд також врахував, що Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 року положення ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 КК України були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, зміни до нормативно-правових актів, які б визначали порядок та умови заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на момент постановлення ухвали суду першої інстанції, - не внесені.

Суд першої інстанції також зазначив, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на даний час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Оскільки, на момент прийняття судового рішення відповідні зміни в закон внесені не були, тому суд на той час прийшов до такого висновку.

Натомість, колегія суддів зазначає, що 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Так, Законом № 2690-ІХ були внесені зміни до положень ст. 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

У цьому аспекті слід зауважити, що суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а іншим рішенням суду.

Згідно зі змінами до ч. 2 ст. 31 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк має розглядатися судом колегіально, - у складі трьох суддів. Таке клопотання (подання) відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 та п. 1 ч. 1 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

При цьому згідно зі змінами, внесеними до ч. 3 ст. 539 КПК України розгляд означеного питання колегією суддів не обмежується строком у 10 днів з дня надходження такого клопотання (подання) до суду.

Отже, законодавча конструкція вказаних норм кримінального закону та кримінального процесуального закону була суттєво змінена.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Тобто раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом, незалежно від того, коли було розпочате судове провадження.

Крім того, колегія суддів бере до уваги наступне.

Конституційний Суд України в Рішенні від 16 вересня 2021 року №6-р(II)/2021 зазначив, що як свідчить практика Європейського суду з прав людини, неодмінною є вимога перегляду покарання на довічне ув`язнення, що застосовується як інструмент захисту людської гідності з огляду на зв`язок між надією на звільнення та людською гідністю. У контексті європейського правопорядку в ділянці людських прав «саме поняття звільнення поєднане з тією ідеєю, що людська гідність має стосунок до ресоціалізації довічно ув`язненої особи. Із цього випливає: звільнення означає, що довічно ув`язненим належить мати перспективу повернення в суспільство, якщо їх було ресоціалізовано та їх уже більше не вважають загрозою суспільству, і таке повернення відбувається тоді, коли вони все ще здатні бути активними членами суспільства» [Dirk van Zyl Smith and Catherine Appleton. Life Imprisonment: A Global Human Rights Analysis. Cambridge (Massachusetts): Harvard University Press, 2019. P. 236].

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подану апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати і призначити на новий розгляд у суді першої інстанції в колегіальному складі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_9