Номер провадження: 11-кп/813/108/23
Справа № 504/2573/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001107 від 18 липня 2018 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шевченків Кут, Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, громадянин України, який офіційно не працевлаштований, офіційно неодружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, з базовою середньою освітою, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 27.01.2017 Дніпропетровським районним судом м.Києва за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк відбуття покарання період з 23.08.2014 по 20.11.2014 та 25.11.2016 до 11.04.2017, звільнений від відбування покарання ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.02.2018 року на підставі ч.2 ст.84 КК України за тяжкою хворобою,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Комінтернівське, Одеської області, громадянин України, який офіційно не працевлаштований, офіційно не одружений, має на утриманні малолітню дитину, з базовою середньою освітою, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається таким, шо не має судимості,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та їм призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнені від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки із покладенням на них обов`язків, передбачених пунктами 1), 2), ч.1 ст.76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнено з під варти у залі суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у строк відбуття призначеного судом покарання, строк їх попереднього ув`язнення з дня затримання 18.07.2018 року по 21.02.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених, просила скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити їм покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтувала тим, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Судом першої інстанції не враховано, що обвинувачені вчинили тяжкий злочин стосовно особи неповнолітнього віку, повернули викрадене майно лише після затримання працівниками поліції, не вибачилися перед потерпілим.

Також на думку прокурора безпідставними є твердження суду про те, що обвинувачені мають на утриманні неповнолітніх дітей, оскільки до матеріалів справи не додано будь-яких доказів, що обвинувачені є батьками.

Крім того, як встановлено судовим розглядом, обвинувачені до затримання не працювали, будь-якою суспільно-корисною працею не займалися, негативно характеризуються за місцем проживання, тому на думку прокурора призначене судом покарання є недостатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року обвинувачений ОСОБА_9 оголошувався в розшук та було надано дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання Одеського апеляційного суду в порядку ст.191 КПК України.

16 лютого 2023 року обвинувачений ОСОБА_9 був доставлений співробітниками ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області до Одеського апеляційного суду.

Перед початком судового засідання прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 які виступили проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які не підтримали клопотання прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 був засуджений вироком Комінтернівського районного суду м.Одеси від 21 лютого 2020 року за ч.2 ст.186 КК України.

Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.

У відповідності до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а тому, згідно до положень п.5) ч.2 ст.183 КК України, до обвинуваченого ОСОБА_9 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 більше року переховувався від органу досудового розслідування та суду, безпідставно ігнорував виклики до апеляційного суду, не проживав за місцем свого мешкання, в зв`язку з чим працівники поліції не могли встановити місце його перебування та виконати ухвали Одеського апеляційного суду від 15.04.2021 року та 09.06.2021 року про привід ОСОБА_9 в судові засідання, а тому обвинувачений був оголошений в розшук ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року, та було надано дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання Одеського апеляційного суду в порядку ст.191 КПК України.

14 лютого 2023 року обвинувачений ОСОБА_9 був затриманий співробітниками ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Така поведінка обвинуваченого перешкоджає розгляду кримінального провадження в розумні строки і призвела до того, що вказане кримінальне провадження з 26 березня 2020 року перебуває на стадії апеляційного розгляду, що є неприпустимим.

На думку апеляційного суду вказані обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховування від правоохоронних органів та суду підтверджується і тим, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, а саме він не одружений, не має дітей, або інших осіб, що знаходяться на його утриманні, офіційно він ніде не працює.

Крім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину проти власності, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що із врахуванням того, що ОСОБА_9 офіційно ніде не працює, є свідченням існування ризику того, що перебуваючи нас свободі обвинувачений може продовжувати вчиняти нові злочини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, на теперішній час, ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000186 від 15.08.2022 року.

Враховуючи те, що на протязі довготривалого часу обвинувачений ОСОБА_9 переховався від органу досудового розслідування та суду, існування ризиків, передбачених п.1,5) ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що в даному випадку лише найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дозволить контролювати місце його перебування.

Оскільки інкримінований ОСОБА_9 злочин був вчинений із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, апеляційний суд, керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України не визначає розмір застави, в якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 184, 194, 405, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Скасувати розшук ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в зв`язку з його затриманням.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту затримання, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 14.04.2023 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4