Справа № 683/3989/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, приватного підприємця, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2021 року о 07 год. 48 хв. ОСОБА_6 , керуючи власним вантажним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ATEGO», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-03 «Житомир-Чернівці», що пролягає через вул. Меджибізьку в м. Старокостянтинові, від вул. Першого Травня в напрямку м. Житомир, навпроти опори лінії електропередач № Л-2. Діючи легковажно і самовпевнено, всупереч вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту Правил), маючи можливість виявити перешкоду для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, керованого ним, транспортного засобу та не здійснив безпечного для інших учасників руху об`їзду велосипедиста ОСОБА_4 , що рухався у попутному напрямку на велосипеді марки «DISCOVERY», не врахував дорожньої обстановки та всупереч вимогам пункту 13.3 Правил, а саме під час випередження велосипедиста ОСОБА_4 , не дотримався безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, внаслідок чого допустив удар правим дзеркалом заднього виду, керованого ним автомобіля, в потиличну ділянку голови велосипедиста ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаної пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді тупої травми живота, травматичного розриву селезінки, гемоперитонеуму (біля 1.0 л), які виникли, від дії - удару тупого твердого предмету, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійно-рваної рани потиличної ділянки голови зліва та лівої сідниці, множинні садна обличчя, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, і по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пунктами 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року №1306, зміст яких полягає в наступному:

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Вищевказані порушення вимог Правил безпеки дорожнього руху допущені ОСОБА_6 та знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_4 .

Вина обвинуваченого в скоєнні злочину підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, визнав повністю, розкаявся та підтвердив, що він 30 вересня 2021 року о 07 год. 48 хв. керував власним вантажним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ATEGO», д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Н-03 «Житомир-Чернівці», що пролягає через вул. Меджибізьку в м. Старокостянтинові, від вул. Першого Травня в напрямку м. Житомир, та не здійснив безпечного об`їзду велосипедиста ОСОБА_4 , що рухався у попутному напрямку на велосипеді, внаслідок чого допустив удар правим дзеркалом заднього виду свого автомобіля в голову велосипедиста ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної пригоди велосипедист ОСОБА_4 впав із велосипеду та знепритомнів. Після пригоди він негайно викликав швидку допомогу, яка і забрала потерпілого до лікарні. Внаслідок вказаної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесних ушкоджень. Завдану потерпілим матеріальну чи моральну шкоду він не відшкодовував. Цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди він не визнає, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідною страховою компанією, а цивільний позов потерпілого в частині моральної шкоди він визнає частково на суму 10 000 грн.

Показами потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні підтвердив, що 30 вересня 2021 року приблизно о 08 год. їхав по узбіччі дороги на власному велосипеді марки «DISCOVERY», по автодорозі Н-03 «Житомир-Чернівці», що пролягає через вул. Меджибізьку в м. Старокостянтинові, від вул. Першого Травня в напрямку м. Житомир. Моменту ДТП він не пам`ятає, прийшов до свідомості він у кареті швидкої допомоги. Внаслідок вказаної пригоди у нього видалили селезінку. Завдану йому матеріальну чи моральну шкоду обвинувачений взагалі не відшкодував. Свій цивільний позов в частині матеріальної шкоди в сумі 5 000 грн. він підтримує повністю, оскільки таку суму він потратив на лікування. Свій цивільний позов в частині моральної шкоди він підтримує повністю, оскільки він переніс фізичні та моральні страждання, втратив орган селезінку, в результаті чого порушено було звичайний ритм його життя, а тому він моральну шкоду оцінює в сумі 150 000 грн. та просить стягнути із обвинуваченого 142 500 грн., а із страхової компанії в розмірі 5 %, що складає 7 500 грн. При призначенні покарання просить покарати обвинуваченого суворо.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицями та план-схемою до нього від 30.09.2021 року вбачається, що на автодорозі Н-03 «Житомир-Чернівці», що пролягає через вул. Меджибізьку в м. Старокостянтинові, від вул. Першого Травня в напрямку м. Житомир, навпроти опори лінії електропередач № Л-2, розташовано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ATEGO», д.н.з. НОМЕР_1 , та зафіксовано сліди ушкоджень на правому дзеркалі заднього виду, а також зафіксовано місце розташування велосипеда «DISCOVERY». Вилучені під час огляду вказані велосипед та автомобіль, а також свідоцтво про реєстрацію автомобіля, в подальшому визнані речовими доказами, а також ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.10.2021 року на них накладено арешт.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується висновком судово-медичної експертизи №123 від 23.12.2021 року, згідно якоїОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, травматичного розриву селезінки, гемоперитонеуму (біля 1.0 л), які виникли, від дії - удару тупого твердого предмету, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійно-рваної рани потиличної ділянки голови зліва та лівої сідниці, множинні садна обличчя, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, і по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в строк та за обставин, вказаних у постанові, а саме при ДТП, де ОСОБА_4 міг знаходитися в якості велосипедиста.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, доведена, а тому його дії за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані вірно.

Обираючи покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зокрема, що він вперше притягуються до кримінальної відповідальності, одружений та має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України та звільнення від відбування основного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку. Саме таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», суд виходить із наступного.

Так, 30.09.2021 року з вини водія ОСОБА_6 , який керував автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ATEGO», д.н.з. НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що потягло видалення селезінки.

09.11.2020 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»та ОСОБА_6 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕП/201817157, який досліджений судом), за умовами якого страхувальник застрахував відповідальність власника автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ATEGO», д.н.з. НОМЕР_1 , на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу на строк з 12.11.2020 року до 11.11.2021 року. Цими договорами визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 260 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн., а також франшизою - 2 600 грн.
Судом встановлено, що до розгляду із кримінальним провадженням прийнято цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у якому, із врахуванням збільшених позовних вимог,просить стягнути зі обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 5 000 грн. та моральну шкоду в сумі 142 500 грн., а із ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 7 500 грн. моральної шкоди, що становить 5 %.

Вказані позовні вимоги потерпілий ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що вказаним вище кримінальним правопорушенням йому заподіяно матеріальну шкоду, яка складається із витрат на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю, медичного обстеження, а також витрат на проїзд дружини до госпіталю в м. Хмельницькому. Крім того, йому заподіяну моральну шкоду, оскільки йому видалили орган селезінку, він переніс та переносить фізичний біль, порушився його звичайний спосіб життя та він докладає значних зусиль для відновлення попереднього способу життя.

У відзиві на цивільний позов обвинувачений цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди не визнає, оскільки цивільна відповідальність обвинуваченого була застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і саме страхова компанія зобов`язана нести витрати на лікування потерпілого,а цивільний позов потерпілого в частині моральної шкоди обвинувачений визнає частково на суму 10 000 грн.

Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. У відзиві на цивільний позов ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» цивільний позов потерпілого в частині відшкодування морально шкоди не визнає, оскільки страхова компанія зобов`язана лише відшкодувати заподіяну потерпілому моральну шкоду, що складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, тобто шкоду пов`язану із лікуванням, яку потерпілий до страхової компанії не заявив та не підтвердив належними доказами, оскільки будь-яких документів (копію виписного епікризу, копію листів призначень, копію амбулаторної картки, тощо), які підтверджують, що потерпілому було придбано лікарські препарати по призначенню лікаря для лікування, суду не надав.

При вирішенні питання про стягнення на користь потерпілого із обвинуваченого матеріальної шкоди, суд зважає на наступне.

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Також, у відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З аналізу доказів та перерахованих вище цивільно-правових норм, а також Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1961-IV), слідує, що страхова компанія повинна нести перед позивачем цивільну відповідальність та відшкодовує завдану йому злочином шкоду в межах страхових сум.
Зокрема, у відповідності до п.22.1 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Так, згідно п.23.1 Закону №1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 на час ДТПбула застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і саме страхова компанія зобов`язана нести витрати на лікування потерпілого ОСОБА_4 , а тому взадоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 в частині вимог до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 5 000 грн. слід відмовити.

При вирішенні питання про стягнення на користь потерпілого із обвинуваченого та страхової компанії моральної шкоди, суд зважає на наступне.

В силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).
У відповідності до ч.2 та ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки. відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно роз`яснень, даних у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З аналізу доказів та перерахованих вище цивільно-правових норм, а також Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, слідує, що страхова компанія та обвинувачений повинні нести перед позивачем цивільну відповідальність та відшкодувати завдану йому злочином моральну шкоду.
У відповідності до п.22.1 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до п.23.1 Закону №1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Крім того, статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» будь-якої страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого ОСОБА_4 не проводила, і таких позовних вимог зі сторони потерпілого до страхової компанії не заявлялось, а тому вимоги потерпілого ОСОБА_4 до страхової компанії про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_4 , в сумі 7 500 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди, завданої обвинуваченим під час ДТП потерпілому ОСОБА_4 , суд враховує, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, через що потерпілий втратив орган та зазнав фізичного болю, а також зазнав та зазнає сильних душевних страждань та переживань, змушений був змінити свій звичний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній стан, який існував до ДТП, та повернути його до попереднього способу життя.

Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілого ОСОБА_4 , виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити йому в межах позовних вимог у розмірі по 142 500 грн., які слід стягнути з винуватця ДТП ОСОБА_6 .
Питання щодо долі речових доказів підлягає вирішенню згідно зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стосовно обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, запобіжний захід не застосовувати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 142 500 грн.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 в частині вимог до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 в частині вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Речові докази:

- автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ATEGO», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів при ВП № 1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що перебуває при матеріалах кримінального провадження, - повернути ОСОБА_6 ,знявши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.10.2021 року;
- велосипед марки «DISCOVERY», який перебуває на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів при ВП № 1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, - повернути потерпілому ОСОБА_4 , знявши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01.10.2021 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старокостянтинівський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: