Справа № 734/3884/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/295/22
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відео конференції, у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000169 від 16.06.2021, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 січня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 січня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 62 КК України замінено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 1 рік.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 22.10.2021.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_6 у дохід держави 3775 гривень 64 копійки процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до Таблиці 1 Списку 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» каннабіс входить до переліку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Згідно з пунктом 4 Додатку № 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого 17.06.1992 Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» наркотичні засоби не можуть перебувати у власності громадян.

Водночас, в порушення вказаних вище вимог законодавства військовослужбовець строкової служби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання наркотичних засобів, а також їх незаконний збут, у невстановлений час та при невстановлених обставинах, незаконно придбав наркотичний засіб - канабіс.

В подальшому, 22.09.2021 о 16.55 год. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичних засобів, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи на території парку бойових машин військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , незаконно, за гроші в сумі 400 гривень, збув особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 , який був залучений до конфіденційного співробітництва та діяв за дорученням і під контролем співробітників поліції, раніше незаконно придбаний ним наркотичний засіб - канабіс, масою 0,57 г, який відповідно до висновку експерта від 24.09.2021 № СЕ-19/111-21/46043-НЗПРАП є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Він же, 12.10.2021 о 13.36 год., реалізуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичних засобів, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи на території парку бойових машин військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , незаконно, за гроші в сумі 400 гривень, повторно збув особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 , який був залучений до конфіденційного співробітництва та діяв за дорученням і під контролем співробітників поліції, раніше незаконно придбаний ним наркотичний засіб - канабіс, масою 0,49 г, який відповідно до висновку експерта від 19.10.2021 № СЕ-19/111-21/49651- НЗПРАП є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Він же, 22.10.2021 о 13.33 год., реалізуючи свій злочинний намір на незаконний збут наркотичних засобів, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, перебуваючи у приміщенні сушильні казарми № 13 - порядковий номер АДРЕСА_1 , незаконно, за гроші в сумі 400 гривень, повторно збув особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 , який був залучений до конфіденційного співробітництва та діяв за дорученням і під контролем співробітників поліції, наркотичний засіб - каннабіс, масою 0,74 г, який відповідно до висновку експерта від 12.11.2021 № СЕ-19/111-21/51361- НЗПРАП є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, послався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, який ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Вказав, що положення ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України судом застосовані неправильно, що призвело до явної несправедливості призначеного засудженим покарання через м`якість. Апелянт вказує, що районний суд при призначенні покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді конфіскації майна,яке, згідно санкції ч.2 ст.199 КК України, є обов`язковим. При цьому, у мотивувальній частині вироку суд не посилався та не обґрунтовував застосування вимог ст.69 КК України щодо такого додаткового покарання.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подану апеляційну скаргу.

У судовому засіданні обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, думку прокурора, пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, були зроблені на підставі його показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 307 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині покарання, то вони не ґрунтуються, як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Як вбачається із вироку, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому було призначене із застосуванням положень ст. 69 КК України.

За змістом ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до мотивувальної частини вироку суд при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст. 307 КК України врахував обставини, які пом`якшують його покарання, якими судом визнані: щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, сприяння обвинуваченого у розкритті злочину. Наявність цих обставин, у поєднанні із даними про особу обвинуваченого дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для застосування положень ст. 69 КК України шляхом призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 307 КК України та без застосування додаткового покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування ст. 69 КК України не ґрунтуються ні на матеріалах справи, ні на вимогах закону. Зокрема, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину та сприяння обвинуваченого у розкритті злочину є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. За наявності цих обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, із урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого, даних про його особу, те, що він раніше не судимий, є військовослужбовцем строкової служби, посередньо характеризується за місцем служби та позитивно за місцем проживання, висновки суду першої інстанції про застосування ст. 69 КК України є такими, які ґрунтуються на вимогах закону та на матеріалах кримінального провадження, що указує на необґрунтованість апеляційної скарги у цій частині.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого врахування при призначенні ОСОБА_6 , як обставини, що пом`якшує активне сприяння розкриттю злочину не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, упродовж досудового слідства та судового провадження ОСОБА_6 давав визнавальні показання, кримінальне провадження в суді розглянуто у порядку ч. 3 ст. 349 КПК (останній визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому). При цьому, сторона обвинувачення в обвинувальному акті також визнала обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Тому висновок суду першої інстанції про визнання вказаних обставин, такими що пом`якшують покарання, є правильним.

Поряд з вище викладеним колегія суддів також вважає, що в даному випадку слід врахувати інші обставини, а саме, що на даний час у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у державі введено воєнний стан, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення було вчинено ним до початку агресії, останній щиро розкаявся та бажає продовжити службу за контрактом в лавах ЗСУ для захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

Зазначені обставини у їх сукупності вказують на законність висновків суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 307 КК України та без застосування додаткового покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Аналізуючи обставини, із якими було пов`язане призначення обвинуваченому покарання у поєднанні із даним, які характеризують особу обвинуваченого, а також у поєднанні із соціально-побутовими уявленнями обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вище викладене, вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, підстав для зміни чи скасування цього вироку колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4