ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/164/23 Справа № 186/1405/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Петропавліського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219, якою

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сніжне Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, звільнено від кримінальної відповідальностіна підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року звільнено ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень та мало місце 14 квітня 2017 року, а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що справа у суді знаходилась майже 2 роки, за цей час було встановлено безліч неявок обвинуваченого, його захисника та законного представника, при цьому докази поважності неявок суду не надавались. Вважає, що оскільки обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненому правопорушенні повністю, суд мав відмовити у задоволенні клопотання про звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повному обсязі.

Доводи потерпілого про порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є необґрунтованими виходячи із нижченаведеного.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, минуло п`ять років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, минуло три роки.

Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Як слідує з матеріалів провадження інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_11 вчинив 14 квітня 2017 року, тобто більше 5 років тому.

Отже, на момент розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_11 передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення закінчився.

За ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальлне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 2 ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового розслідування, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від досудового розслідування.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (провадження № 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з огляду на ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, котра ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність є персоніфікованою, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні того, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від досудового розслідування або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед органами досудового розслідування або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Водночас матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_11 не містять даних на підтвердження факту саме умисного вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, чи оголошення обвинуваченого у розшук.

Крім того, з матеріалів провадження слідує, що в більшості випадків розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відкладалось за заявами потерпілого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_12 чи представника ОСОБА_10 .

Інших даних, які би свідчили про те, що ОСОБА_11 вчиняв умисні дії, направлені на ухилення від досудового розслідування, матеріали кримінального провадження не містять, та потерпілим під час апеляційного перегляду не надано, а тому підстав вважати протилежне у суду апеляційної інстанції немає.

А тому доводи потерпілого про те, що суд першої інстанції не перевірив обставин, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, та безпідставно звільнив ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, не можна визнати прийнятними.

При цьому не заслуговують на увагу доводи потерпілого про те, що обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненому правопорушенні повністю, а тому суд мав відмовити у задоволенні клопотання про звільнення, є безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29 липня 2021 року у справі №552/5595/18 (провадження № 51-5289км19) невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Крім того, з системного аналізу КПК України та КК України слідує, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі потерпілого, не містять посилань на порушення під час розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавліського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року, якою ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, звільнено від кримінальної відповідальностіна підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито, залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4