Справа № 541/2483/22
Провадження № 1-кп/541/40/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 01.03.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000008 від 01.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

До початку судового засідання прокурор подав письмове клопотання, яке в судовому засіданні підтримав, про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ст. 177 КПК України не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашнього арешту.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Проте, обвинувачений просив змінити покладений на нього обов`язок «не відлучатися за м. Миргород», а дозволити йому виїжджати до Миргородського району, оскільки в нього батьки похилого віку, які проживають в с. М. Сорочинці та потребують догляду.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання прокурора, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 60 діб. В подальшому строк дії запобіжного заходу було неодноразово продовжено.

Ухвалою суду від 14.02.2023р. продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, до 14 квітня 2023 року включно, із забороною залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 , в період доби з 21.00 год. до 06.00 год. наступного дня. Покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не відлучатися за межі території м. Миргород Полтавської області без дозволу суду; прибувати за кожною вимогою до суду та прокурора за викликом.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі обґрунтованість підозри, суспільну небезпечність тяжкого злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, суд вважає, що не відпав і продовжує існувати на час розгляду вказаного кримінального провадження судом.

Щодо ризику, передбаченого п. 4 ст. 177 КПК України, а саме: можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає на даний час недоведеним існування такого ризику, а лише припущенням.

Щодо ризику, передбаченого п.2 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд вважає, що даний ризик наразі відпав, оскільки всі свідки вже були допитані в судовому засіданні.

Беручі до уваги обґрунтованість клопотання прокурора, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, за яке передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, доведення що ризик, передбачений п.1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховування від суду, який існував на час обрання запобіжного заходу, не зник, оскільки відчуваючи незворотність покарання у разі визнання його вини, може переховуватися від суду, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на що вважає доцільним продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. При цьому, враховуючи наявність у обвинуваченого батьків похилого віку, суд вважає можливим покласти на обвинуваченого обов`язок не відлучатися за межі території Миргородського району Полтавської області без дозволу суду.

Керуючись ст. ст. 177, 181 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, до 12 червня 2023 року включно, із забороною залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 , в період доби з 21.00 год. до 06.00 год. наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1. не відлучатися за межі території Миргородського району Полтавської області без дозволу суду;

2. прибувати за кожною вимогою до суду та прокурора за викликом.

Виконання ухвали про домашній арешт доручити співробітникам Миргородського РВП ГНУП в Полтавській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1