Київський апеляційний суд
Провадження: № 11-кп/824/1710/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 309 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Судом вирішено питання щодо речового доказу та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, 14 травня 2019 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в парку, що по АДРЕСА_2 , знайшов під деревом поліетиленовий пакет з пазовим замком, всередині якого була порошкоподібна речовина білого кольору. Усвідомлюючи, що знайдена речовина є психотропною, ОСОБА_8 вирішив залишити її при собі, поклавши до відділення власної сумки, для подальшого особистого вживання, без мети збуту. Після цього, зберігаючи таким чином при собі психотропну речовину, ОСОБА_8 , скориставшись послугами таксі, поїхав до вулиці Краснова в місті Києві. Однак, 14 травня 2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, коли ОСОБА_8 проходив біля будинку № 34 по вулиці Краснова в місті Києві, то його затримали працівники поліції, які з добровільної згоди виявили та в подальшому вилучили у нього поліетиленовий пакет, який містив вологу збиту в грудки порошкоподібну речовину білого кольору масою 4,501 г.
Згідно з висновком експерта № 11-2/4108 від 24 липня 2019 року, надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору масою 4,501 г. містить психотропну речовину амфетамін масою 2,431 г.
Відповідно до Списку № 2 Таблиці ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту.

Визнаючи ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдовуючи його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд першої інстанції у вироку вказав про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх допустимих доказів для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому суд визнав недопустимими доказами протокол огляду місця події від 14 травня 2019 року, в ході якого у ОСОБА_8 був вилучений поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, а також похідний від нього висновок експерта № 11-2/4108 від 24 липня 2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить даний виправдувальний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що викладені у вироку висновки суду першої інстанції стосовно недоведеності обвинувачення ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а також про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що під час огляду місця події 14 травня 2019 року за участю ОСОБА_8 фактично було проведеного огляд обвинуваченого та його особистих речей. З протоколу огляду місця події від 14 травня 2019 року та його відеозапису слідує, що слідчий, на виконання вимог ст. 237 КПК України, проводив виявлення та фіксацію речових доказів, а саме пакету з порошкоподібною речовиною, який ОСОБА_8 видав добровільно, без жодних ознак примусу. Будь-якого відшукання майна в ході цієї слідчої дії не відбувалося. За таких обставин, проведення огляду місця події, під час якого у ОСОБА_8 було вилучено пакет із психотропною речовиною, до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Такі висновки та добровільність видачі ОСОБА_8 пакету з білою речовиною підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які залучалися як поняті при проведенні огляду місця події, а також власноручно написаною самим обвинуваченим заявою від 14 травня 2019 року.
Суд безпідставно відхилив означену заяву ОСОБА_8 про добровільну видачу працівникам поліції пакету з порошкоподібною речовиною, посилаючись на те, що впродовж усього часу, з моменту зупинення до проведення огляду місця події, обвинувачений залишався поруч із працівниками поліції і не міг вільно пересуватися. Наведене спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , за змістом яких обвинувачений був без кайданок, за руки його ніхто не тримав, не повідомляв, що він затриманий, та свідка ОСОБА_14 працівника патрульної поліції, згідно з якими він з напарником зупинили ОСОБА_8 , який здався їм підозрілим, на їх запитання він повідомив, що має при собі заборонену речовину та показав у сумці, після чого вони викликали слідчо-оперативну групу, по приїзду якої обвинувачений добровільно видав згорток з речовиною, опору останній не чинив.
При цьому прокурор не погоджується також із висновками суду про те, що за даних обставин слід було складати протокол затримання ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 208 КПК України, оскільки, на думку апелянта, це порушувало б основоположні принципи кримінального процесуального законодавства такі, як верховенство права, законність та повага до людської гідності і забезпечення права на свободу та особисту недоторканість. На момент огляду патрульні поліції і слідчий не мали достатніх доказів того, що вилучена у ОСОБА_8 порошкоподібна речовина є психотропною. Це можливо було встановити лише після проведення судово-хімічної експертизи. Відтак вважає, що станом на 14 травня 2019 року не було підстав здійснювати затримання особи в порядку ст. 208 КПК України.
Стосовно тверджень суду про те, що в протоколі огляду місця події, до якого долучено диск з відеозаписом, не зазначено про здійснення відеофіксації, відповідного технічного засобу та його параметрів, то прокурор, з посиланням на вимоги ч. 7 ст. 237 КПК України, вказує, що здійснення відеофіксації огляду місця події є правом слідчого і чинним процесуальним кодексом не передбачено імперативних вимог зазначати відповідні дані у протоколі цієї слідчої дії, проведеної за участі понятих.
З огляду на викладене, апелянт переконаний, що суд першої інстанції, помилково та безпідставно відхиливши ряд важливих доказів у кримінальному провадженні, які в сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, незаконно ухвалив виправдувальний вирок.

В апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_7 міститься клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України про повторне дослідження в ході апеляційного розгляду письмових доказів у кримінальному провадженні та здійснення допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_9 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просили залишити його без змін, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні відповідно до клопотання прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України правилами, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вимогами ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

За приписами п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Виходячи зі змісту наведених вимог закону, обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності (ст. 22 КПК України) та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, що існує єдина версія подій, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок (п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції наведених вимог закону дотримався.

Як вбачається з вироку, у ньому викладено формулювання пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, що визнано судом недоведеним, підстави виправдання та мотиви, з яких суд визнав одні докази сторони обвинувачення недопустимими, а інші недостатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

При цьому, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що в ході судового розгляду суд, дотримуючись вимог ст. ст. 22, 23 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, безпосередньо дослідив та оцінив усі докази у справі, в тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, та в повній мірі з`ясував обставини, що мають істотне значення для прийняття правильного судового рішення, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Так, на підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 прокурор надав та посилався на докази, кожен з яких судом першої інстанції був безпосередньо досліджений, перевірений, проаналізований та оцінений за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями.

Зокрема, стороною обвинувачення були надані суду: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні № 0003425 від 14 травня 2019 року; заяву ОСОБА_8 від 14 травня 2019 року про добровільну видачу для огляду та вилучення поліетиленового пакету з порошкоподібною речовиною; протокол огляду місця події від 14 травня 2019 року з додатком відеозаписом цієї слідчої дії; висновок експерта № 11-2/4108 від 24 липня 2019 року.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які приймали участь в проведенні огляду місця події як поняті, та ОСОБА_14 , який, будучи інспектором УПП в м. Києві, 14 травня 2019 року зупинив ОСОБА_8 і викликав слідчо-оперативну групу, а також обвинувачений, який своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, наполягав на тому, що знайдений патрульними поліцейськими в багажнику таксі серед його речей пакет з білою речовиною йому не належав, що працівники поліції здійснювали на нього тиск, застосували кайданки та перевезли на автомобілі з місця фактичного затримання на вулицю Краснова в місті Києві, куди надалі і приїхала слідчо-оперативна група проводити огляд, що працівники патрульної поліції казали йому, що потрібно говорити на камеру, заперечував правдивість своїх пояснень, що містяться на відеозаписі.

Повний та детальний зміст наведених вище доказів наведений у вироку суду першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження за клопотанням прокурора були повторно досліджені зазначені вище письмові докази в справі.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що одні докази сторони обвинувачення є недопустимими (дані протоколу огляду місця події від 14 травня 2019 року та висновок експерта № 11-2/4108 від 24 липня 2019 року), а інші недостатніми для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України (у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту), ґрунтується на доказах, що отримані в результаті проведення огляду місця події 14 травня 2019 року в період часу з 15 години 04 хвилин до 15 години 27 хвилин.

В протоколі цієї слідчої дії зафіксовано, що об`єктом огляду являється ділянка місцевості, розташована неподалік будинку АДРЕСА_3 . На зазначеній ділянці місцевості знаходиться чоловік, який представився ОСОБА_8 . На запитання, чи є у нього при собі заборонені до вільного обігу предмети або речовини, останній повідомив, що є та самостійно, добровільно надав для огляду і вилучення прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, який було вилучено та опечатано (т. 1 а.п. 114-115).

До цього протоколу долучений диск з відеозаписом, тривалістю менше 3-х хвилин, яким зафіксовано, що 14 травня 2019 року в період часу з 15 години 04 хвилин до 15 години 07 хвилин на запитання слідчого ОСОБА_8 дістав із сумки та видав пакетик з білим порошком, пояснив, що знайшов його під деревом у селищі міського типу Коцюбинське, що знаходиться всередині не знає, зберігав при собі з метою з`ясування його вмісту (т. 1 а.п. 116).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Отже, огляд місця події є єдиною слідчою дією, що у невідкладних випадках може бути проведена до внесення даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Проведення огляду чи обшуку особи під час здійснення огляду місця події не передбачено. Особистий обшук особи регулюється іншими нормами кримінального процесуального закону, в тому числі ч. 3 ст. 208 КПК України (обшук особи під час затримання).

Всупереч вищенаведеним вимогам закону, зі змісту протоколу огляду місця події від 14 травня 2019 року та відеозапису до нього слідує, що під виглядом цієї слідчої дії фактично було проведено обшук ОСОБА_8 , в ході якого у останнього було вилучено пакет з білою порошкоподібною речовиною. Вже після проведення такого особистого обшуку, який по суті оглядом місця події не являвся, та на підставі отриманих у результаті його здійснення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення (о 16 годині 39 хвилин 14 травня 2019 року) (ч. 1 а.п. 112).

При цьому, згідно з пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням, він був затриманий працівниками поліції по вулиці Краснова, 34, в місті Києві приблизно о 13 годині 00 хвилин 14 травня 2019 року.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 інспектор УПП в м. Києві, хоча вже і не пам`ятав точного часу, але підтвердив, що 14 травня 2019 року він з напарником під час патрулювання неподалік зазначеної вище адреси зупинили ОСОБА_8 , який поводив себе підозріло, на їх запитання повідомив, що має при собі заборонену речовину та показав її в сумці, після чого вони викликали слідчо-оперативну групу, по приїзду якої обвинувачений добровільно видав згорток з речовиною.

Приписами ст. 209 КПК України регламентовано, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Таким чином, у розумінні цієї норми закону, з моменту зупинення приблизно о 13 годині 00 хвилин 14 травня 2019 року ОСОБА_8 був фактично затриманою особою, оскільки змушений був залишатися поруч із поліцейськими та знаходився під їх контролем. Посилання апелянта на те, що до обвинуваченого не застосовувалися кайданки і що це підтверджується показаннями в суді понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , таких висновків не спростовує.

Вимогами ч. ч. 3, 4, 5 ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 цього Кодексу.
Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право, серед іншого, мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених ст. 104 цього Кодексу, зазначаються, в тому числі: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України не проводилося, протокол його затримання працівниками поліції не складався, належні йому процесуальні права, зокрема право на захист та відмовитися надавати пояснення, показання, не роз`яснювалися.

Таким чином, після фактично затримання ОСОБА_8 (приблизно о 13 годині 00 хвилин 14 травня 2019 року) о 15 годині 04 хвилини цього ж дня було проведеного його особистий обшук під виглядом огляду місця події, в ході якого у обвинуваченого був вилучений пакет з білою порошкоподібною речовиною, та результати якого стали підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Всупереч твердженням апелянта, той факт, що під час проведення означеної слідчої дії затриманий ОСОБА_8 , якому не були роз`яснені права, самостійно дістав із сумки пакет із речовиною та написав заяву про його добровільну видачу для вилучення і про відсутність заперечень проти свого поверхневого огляду (т. 1 а.п. 113), не змінює правової природи означених дій слідчого.

Зважаючи на те, що належне, своєчасне і точне фіксування затримання та роз`яснення затриманій особі належних їй процесуальних прав є важливою гарантією з метою запобігання їх порушень та справедливості кримінального провадження, то посилання прокурора на те, що в даному випадку складення протоколу затримання ОСОБА_8 призвело б до порушення основоположних принципів кримінального процесуального законодавства є неприйнятними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що протокол огляду місця події від 14 травня 2019 року, в якому відображено вилучення у ОСОБА_8 порошкоподібної речовини білого кольору, і який є у цьому кримінальному провадженні ключовим доказом, здобуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, встановлених нормами ч. 4 ст. 208 і ч. ч. 2, 3 ст. 214 КПК України, у зв`язку із чим такий доказ належить визнати недопустимим й таким, що не може бути використаний при ухваленні судового рішення.

Доречно суд звернув увагу і на відсутність в означеному протоколі огляду місця події відомостей про здійснення відеофіксації цієї слідчої дії і технічних характеристик засобів фіксації, з огляду на те, що до нього долучений диск з відеозаписом. Хоча наведений недолік сам по собі і не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, але вказує на недотримання вимог до оформлення протоколу слідчої дії, регламентованих ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України.

Враховуючи наведене, суд правильно визнав недопустимим й доказ, який є похідним, а саме висновок експерта № 11-2/4108 від 24 липня 2019 року, яким досліджувалась вилучена у ОСОБА_8 в ході означеного незаконного огляду місця події порошкоподібна речовина білого кольору (т. 1 а.п. 122-125).

Інші докази у справі, а саме показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були понятими під час проведення огляду місця події 14 травня 2019 року, і свідка ОСОБА_14 , який під час патрулювання здійснив фактичне затримання ОСОБА_8 , не є достатніми для доведення поза розумним сумнівом обвинувачення останнього у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Приймаючи до уваги викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла переконання про те, що висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, відповідають фактичним даним кримінального провадження, ґрунтуються на повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи та правильній оцінці представлених сторонами доказів за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями.

Об`єктивно з`ясувавши обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, з урахуванням приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування виправдувального вироку, колегією суддів не встановлено.

Таким чином апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4