ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3786/22 Справа № 207/5305/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000534 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 30 грудня 2022 року та в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, скоєного в період іспитового строку, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має двох неповнолітніх дітей, не працює, шлюб розірвано, не проживає за місцем реєстрації, тобто не має міцних соціальних зв`язків, стадію судового розгляду, на якій на даний час не допитані свідки,дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися і продовжують існувати та відсутність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, тому вважав за можливим продовжити застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, яке постановлене із порушенням практики ЄСПЛ. Апелянт вказує на те, що тяжкість покарання, на яку посилається сторона обвинувачення у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не може бути єдиною підставою для застосування виключного запобіжного заходу, враховуючи й те, що докази на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у цьому провадженні відсутні. Разом з цим, звертає увагу на те, що обвинувачений тримається під вартою понад рік, свідки обвинувачення та потерпілий вже допитані, проте суд не надав належної оцінки цим обставинам.

Окрім того, захисник зауважує, що обвинувачений має постійне місце проживання і реєстрації, та скарг від сусідів на нього не надходило, однак суд, при розгляді можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ці обставини не взяв до уваги, тому апелянт просить ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, яка підтримала вимоги скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської областізнаходиться кримінальне провадження за № 0000534 від 07.09.2021 зокрема щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст.187 КК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, скоєного в період іспитового строку, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має двох неповнолітніх дітей, не працює, шлюб розірвано, не проживає за місцем реєстрації, тобто не має міцних соціальних зв`язків, стадію судового розгляду, на якій на даний час не допитані свідки, обвинуваченій що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3