Справа № 359/1765/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/391/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого та прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою за спеціальністю автослюсар, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років. Звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бориспіль Київської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_3 ,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням 2 роки з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування по епізодам щодо потерпілого ОСОБА_14 . ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України - нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб , ч.2 ст.189 КК України - вимозі передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, ч.2 ст.126 КК України - в умисному завданні удару, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, з метою залякування потерпілого, ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України - нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб , ч.2 ст.189 КК України - вимозі передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

15.12.2018 року близько 19 години 35 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зайшли до приміщення кафе « Макдональдс » по вул. Київський шлях,67 у м. Борисполі Київської області , де побачили раніше знайомого неповнолітнього ОСОБА_14 з мобільним телефоном "Samsung Galaxy S9+", яким вирішили незаконно заволодіти.

Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змусили неповнолітнього ОСОБА_14 вийти з приміщення кафе назовні , де діючи спільно та узгоджено з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , бажаючи що б їх дії не були помічені сторонніми особами, відвели останнього з людного місця біля кафе «Макдональдс» до будинку АДРЕСА_5 .

Прибувши у зазначене місце, ОСОБА_8 здійснив раптовий напад на ОСОБА_14 - підійшов до нього впритул, вихопив з його рук мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+" вартістю 26 000,13 грн, та з метою подолання можливого опору потерпілого здійснив йому погрозу вбивством, а також погрозу вбивством членів сім`ї з використанням ріжучих предметів. При цьому ОСОБА_9 знаходився безпосередньо біля ОСОБА_14 та своєю присутністю здійснював у потерпілого враження чисельної переваги над ним нападників та беззаперечної реалізації щодо нього погрози вбивством, якщо він не буде коритися вимогам нападників.

Сприймаючи погрозу ОСОБА_8 щодо свого вбивства як реальну, а також як реальну загрозу життю членів своєї родини, неповнолітній ОСОБА_14 не здійснив опору діям нападників та на вимогу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зняв з мобільного телефону захисні паролі, що дозволило їх користуватися пристроєм.

Заволодівши мобільним телефоном ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

У той же день близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирішили здійснити вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_14 .

З цією метою ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_14 та запропонував останньому зустрітися для повернення йому мобільного телефону "Samsung Galaxy S9+". Не будучи обізнаним про злочинні наміри та бажаючи повернути своє майно, ОСОБА_14 прибув до автобусної зупинки біля ЗОШ №3 у м.Борисполі, де зустрівся з ОСОБА_9 . Останній відвів потерпілого за ріг будинку №122 у м. Борисполі, де їх чекав ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_8 з метою залякування ОСОБА_14 завдав удар по грудній клітині останнього та здійснив вимогу передачі йому грошових коштів у сумі 9 000 грн. за повернення мобільного телефону. При цьому ОСОБА_9 знаходився безпосередньо біля ОСОБА_14 та своєю присутністю здійснював у потерпілого враження чисельної переваги над ним нападників та беззаперечної реалізації злочинних намірів щодо вимагання.

Так як ОСОБА_14 не мав у своєму розпорядженні 9000 грн. і повідомив про це ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то останні втекли з місця події та в той же день близько 22 год. 32 хв. ОСОБА_9 з використанням паспорту ОСОБА_15 здав мобільний телефон до ломбарду.

За вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у тому, що 15.12.2018 року близько 19 год. 35 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зайшли до приміщення кафе " Макдональдс ", розташованого по вул. Київський шлях, 67 в м. Бориспіль Київської області.

В приміщенні кафе " Макдональдс " ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили раніше їм знайомого неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якого помітили належний останньому мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", яким вирішили незаконно заволодіти.

Одразу після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив, вирішили, здійснивши психологічний вплив на ОСОБА_14 , для того щоб вивести останнього за межі кафе " Макдональдс ", де здійснити заволодіння належним йому мобільним телефоном "Samsung Galaxy S9+". З цією метою, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розподілили між собою злочинні ролі, відповідно яких ОСОБА_8 мав здійснювати на ОСОБА_14 фізичний та психологічний тиск, а ОСОБА_9 повинен був бути присутнім під час цих злочинних дій, та своєю присутністю робити вигляд кількісної переваги над потерпілим, подавляючи тим самим волю потерпілого та змусити потерпілого не перешкоджати відкритому викраденню майна.

Діючи відповідно до розподілених між собою ролей, ОСОБА_8 підійшов разом з ОСОБА_9 до ОСОБА_14 та попросив останнього вийти з приміщення кафе " Макдональдс " на зовні. Будучи наляканим поведінкою ОСОБА_8 , ОСОБА_14 вийшов з кафе разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вулицю.

В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи спільно та узгоджено, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , бажаючи щоб їх злочині дії залишились непоміченими сторонніми особами, відвели останнього з людного місця, біля кафе "Макдональдс", до будинку АДРЕСА_5 .

Прибувши у зазначене місце, близько 19 год. 45 хв. 15.12.2018 року ОСОБА_8 попросив у ОСОБА_14 зателефонувати і, як тільки останній витягнув телефон та розблокував його, знявши з нього захисний пароль, ОСОБА_8 підійшов впритул до ОСОБА_16 , та раптово, вихопив з його рук мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", вартістю 26000,13 грн., на що ОСОБА_14 почав просити, щоб ОСОБА_8 повернув йому мобільний телефон. У відповідь на це ОСОБА_8 , маючи при собі мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", належний ОСОБА_14 , діючи з метою утримання зазначеного телефону, та залякування ОСОБА_14 , щоб останній не повідомляв про неправомірне заволодіння його телефоном, почав погрожувати ОСОБА_14 застосування насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, висловлюючи погрози застосуванням фізичного насильства до нього та його родини, із використанням ріжучих предметів, що не було сприйнято ОСОБА_17 як реальні загрози його життю чи здоров`ю, і останній продовжував просити повернути йому мобільний телефон назад. При цьому ОСОБА_9 знаходився безпосередньо біля ОСОБА_14 та своєю присутністю здійснював у потерпілого враження чисельної переваги над ним нападників, після чого ОСОБА_14 перестав просити повернути йому телефон. Заволодівши вказаним майном потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли разом з мобільним телефоном "Samsung Galaxy S9+".

В той же день, пізніше, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію їхнього злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив, прагнучи обернути чуже майно, що належить потерпілому, на свою користь, о 21 год. 51 хв. ОСОБА_9 через телефонний номер ОСОБА_18 , якому не було відомо про наміри обвинувачених, зв`язався з ОСОБА_14 та запропонував останньому прибути до автобусної зупинки біля загальноосвітньої школи №3, яка розташована біля будинку № 122 по вул. Глибоцька в м. Бориспіль, для повернення йому мобільного телефону "Samsung Galaxy S9+"як законному власнику.

Не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , бажаючи повернути свою власність - мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", ОСОБА_14 приблизно о 22 год. 00 хв. 15.12.2018 року прийшов у визначене ОСОБА_9 місце. У зазначеному місці ОСОБА_14 зустрів ОСОБА_19 та відвів потерпілого за ріг будинку АДРЕСА_6 , де їх чекав ОСОБА_8 .

Виконавши частину злочинного плану, щодо безпосередньої зустрічі з потерпілим, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , щодо незаконного заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_14 , переслідуючи корисливий мотив, з метою залякування потерпілого, прагнучи викликати у останнього почуття страху перед собою та ОСОБА_9 , застосував до ОСОБА_14 насильство, яке не було небезпечним для його життя та здоров`я, завдавши удар по грудній клітині ОСОБА_14 , та висунув вимогу до потерпілого, розблокувати повністю мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", знявши з нього всі захисні паролі. При цьому ОСОБА_9 знаходився безпосередньо біля ОСОБА_14 , та своєю присутністю здійснював у потерпілого враження чисельної переваги над ним нападників. Боячись обвинувачених, ОСОБА_16 зняв з мобільного телефону "Samsung Galaxy S9+" всі захисні паролі, що дозволило ОСОБА_8 та ОСОБА_9 користуватися зазначеним телефоном, після чого передав мобільний телефон назад ОСОБА_8 .

Заволодівши вказаним майном потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли з місця вчинення злочину з мобільним телефоном "Samsung Galaxy S9+", чим спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_14 , на суму 26000,13 грн.

У цей же день, о 22 год. 32 хв., ОСОБА_9 , діючи за заздалегідь розробленим планом з ОСОБА_8 , із використанням свого знайомого ОСОБА_15 та його паспорту, здав мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", належний ОСОБА_14 , до Повного товариства "АЙ ТІ ЛОМБАРД", яке розташоване за адресою: вул. Київський шлях, 47 в м. Бориспіль, за який отримав 8600 грн. З отриманих в ломбарді грошових коштів, 7000 грн. ОСОБА_9 залишив собі, а 150 грн. передав ОСОБА_15 за допомогу в здачі телефону, а решту передав ОСОБА_8 .

Крім того, 15.12.2018 року, у невстановлений час та місці, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, вирішили вчинити вимагання чужого майна - грошових коштів у потерпілого ОСОБА_14 .

При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно вирішили здійснити погрозу стосовно потерпілого ОСОБА_14 обмеженням його прав та законних інтересів, що полягало у неповерненні останньому мобільного телефону "Samsung Galaxy S9+", вартістю 26000,13 грн., яким вони незаконно заволоділи та утримували в себе, якщо потерпілий не передасть їм грошові кошти в сумі 9000 грн.

Реалізуючи свій злочинний заздалегідь спланований план щодо вимагання чужого майна, ОСОБА_9 о 21 год. 51 хв., через телефонний номер ОСОБА_18 , якому не було відомо про наміри обвинувачених, зв`язався з ОСОБА_14 та запропонував останньому прибути до автобусної зупинки біля загальноосвітньої школи №3, яка розташована біля будинку № 122 по вул. Глибоцька в м. Бориспіль, для повернення мобільного телефону "Samsung Galaxy S9+" як законному власнику.

Не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , бажаючи повернути свою власність - мобільний телефон "Samsung Galaxy S9+", ОСОБА_14 приблизно о 22 год. 00 хв. 15.12.2018 року прийшов у визначене ОСОБА_9 місце. У зазначеному місці ОСОБА_14 зустрів ОСОБА_19 та відвів потерпілого за ріг будинку АДРЕСА_6 , де їх чекав ОСОБА_8 .

Виконавши частину злочинного плану, щодо безпосередньої зустрічі з потерпілим, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , щодо вимагання грошових коштів у ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, повторно, здійснив вимогу передачі ОСОБА_14 грошових коштів в сумі 9000 грн., погрожуючи потерпілому обмеженням його законних прав та інтересів, що полягало у неповерненні останньому мобільного телефону "Samsung Galaxy S9+", якщо останній не передасть їм зазначені грошові кошти. При цьому ОСОБА_9 знаходився безпосередньо біля ОСОБА_14 , та своєю присутністю здійснював у потерпілого враження чисельної переваги над ним нападників, та беззаперечної реалізації щодо нього злочинних намірів щодо вимагання.

Оскільки потерпілий ОСОБА_14 не мав у своєму розпорядженні 9000 грн., то повідомив про це ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого останні зникли з місця вчинення злочину.

Вироком суду дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по епізодам щодо ОСОБА_14 перекваліфіковані на ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаного з насильством , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також з погрозою такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб , ч.2 ст.189 КК України - висунення вимоги передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтовуючи необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.187, ч.1 ст.126 КК України на ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_9 з ч. 2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції зазначив про те, що прокурором не було доведено тих обставин, що обвинувачені вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, оскільки потерпілий надав мобільний телефон добровільно для здійснення дзвінка, знявши з нього захисний пароль, та факту погроз застосування такого насильства, яке б було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанесення ОСОБА_9 удару ОСОБА_20 рукою в область грудної клітини мало місце під час продовження відкритого заволодіння мобільним телефоном і охоплюється диспозицією ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, за наступних обставин.

05.03.2018 року приблизно о 19 год. 15 хв. між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які знаходились біля дитячо-юнацької спортивної школи, що розташована по АДРЕСА_7 , виник словесний конфлікт з приводу довготривалих неприязних відносин.

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_8 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, раптово виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 05.03.2018 року приблизно о 19 год. 20 хв., знаходячись біля дитячо-юнацької спортивної школи, що розташована по АДРЕСА_7 , схопив ОСОБА_12 , лівою рукою за його праву руку та, розвернувши до себе, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме лобову кістку зліва.

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_8 знову наніс два удари кулаками обох рук в область лівого вуха та в область правої щелепи.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми: забійної рани лобової ділянки, забій м`яких тканин лівої навколо вушної області, струс головного мозку, уламковий вдавлений перелом зовнішньої стінки лобної пазухи зліва, які згідно висновку експерта № 11-д від 06.03.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити у зв`язку з призначенням м`якого покарання за ч.1 ст.122 КК України та неправильним звільненням обвинуваченого від покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та призначити йому більш суворе покарання без застосування ст.75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_8 вчинив два умисних тяжких злочини проти власності та один умисний нетяжкий злочин проти життя та здоров`я, його активну роль у вчиненні злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також даним про особу винного, який негативно характеризувався за місцем навчання, не має постійного місця роботи, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, має задовільний стан здоров`я, не приймає участі у суспільно-громадському житті.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати частково у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 126 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи правильність засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.189, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.189 КК України, зазначає, що суд при перекваліфікації дій обвинувачених з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України безпідставно не врахував показання потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні і під час слідчого експерименту про те, що останній реально сприймав погрози вбивством на свою адресу, дійшов помилкового висновку про те, що заволодіння мобільним телефоном потерпілого закінчилося лише після його другої зустрічі з обвинуваченими на вул. Глибоцькій у м. Борисполі, оскільки після першої зустрічі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зникли з місця події з викраденим майном, яким мали змогу розпорядитися на власний розсуд, та про те, що під час вимагання майна не мало місця нанесення ОСОБА_8 потерпілому з метою залякування удару в область грудної клітини, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КК України, а нанесення такого удару було під час грабежу та охоплюється об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор вважає що неправильна кваліфікація судом дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призвела до призначення покарання , яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, зважаючи, що найнижча межа покарання за цією статтею становить 7 років позбавлення волі.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені, при чому потерпілий ОСОБА_14 направив до суду заяву про розгляд апеляційних скарг без його участі, а інтереси потерпілого ОСОБА_12 представляв адвокат ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується.

Винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, стверджується доказами, що містяться у показаннях обвинувачених, потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , протоколах пред`явлення потерпілому та свідку ОСОБА_18 осіб за фотознімками, серед яких останніми були впізнані обвинувачені, протоколах слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_14 та свідком ОСОБА_18 , висновку судово-товарознавчої експертизи про вартість викраденого майна, протоколі огляду відеозапису з камери спостереження у ломбарді, протоколах слідчих експериментів з участю підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Сукупності доказів суд надав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.187, ч.2 ст.126 КК України на ч.2 ст.186 КК україни, а ОСОБА_9 з ч. 2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність висновку суду про те, що потерпілий погрози вбивством під час заволодіння його телефоном сприймав реально як можливе насильство, небезпечне для його життя, спростовується дослідженими при апеляційному розгляді за клопотанням прокурора даними протоколів слідчого експерименту за участю потерпілого та свідка ОСОБА_18 , показаннями ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_18 в суді першої інстанції, які підтвердили факт словесних погроз з боку ОСОБА_8 , але які не були пов`язані із заволодінням чужим майном, а були направлені на уникнення розголошення даної обставини.

Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують і висновків суду про те, що злочин по заволодінню мобільним телефоном потерпілого складався із двох поєднаних між собою епізодів і мав продовжуваний характер, оскільки відкрите заволодіння майном ОСОБА_14 складалося із двох діянь, об`єднаних єдиним умислом, віддаленими незначним проміжком часу, спрямованими на один і то й же об`єкт, які спричинили єдиний наслідок , що свідчать про те, що ці діяння були частинами одного цілого. Можливість розпорядження викраденим майном у період між подіями не є такою обставиною, яка б дозволила даним діянням надати окрему правову кваліфікацію.

Також відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і висновок суду про те, що удар ОСОБА_8 в область грудної клітини потерпілого під час другої зустрічі охоплюється диспозицією ч.2 ст.186 КК України, оскільки його метою було утримання майна, яке незаконно перейшло у володіння обвинувачених, і охоплюється такою ознакою ч.2 ст.186 КК України як насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Доводи апеляційної скарги про необхідність окремої кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 як злочину проти здоров`я потерпілого на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора є безпідставною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, відсутності обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, даних про особу винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має гарну репутацію у суспільстві.

На думку колегії суддів, вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України відповідає критеріям достатності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про призначення ОСОБА_8 несправедливого покарання за ч.1 ст.122 КК України внаслідок його м`якості є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України у редакції на час вчинення кримінальних правопорушень, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як випливає із матеріалів кримінального провадження, суд, призначивши ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 5 років позбавлення волі, дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, але в умовах обов`язкового контролю за його поведінкою з боку органу пробації.

З таким висновком колегія суддів погоджується, так як суд при цьому врахував ступінь тяжкості і характер вчинених кримінальних правопорушень, позитивні дані про особу обвинуваченого, його поведінку, яка свідчила про засудження своїх вчинків, відомості досудової доповіді органу пробації, який визнав, що ОСОБА_8 не становить небезпеку для суспільства.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, має задовільний стан здоров`я, не приймає участі у суспільно-громадському житті, не є тими обставинами, які б свідчили про його підвищену небезпеку для суспільства.

Таким чином, при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд вірно застосував вимоги закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.75 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що в апеляційній скарзі представник потерпілого ставить питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме призначити йому реальне покарання шляхом зміни вироку. Проте, вказані вимоги суперечать приписам ст.420 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: