КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4394/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження № 0002849 внесенго до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення його зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні № 0002849 від 07.10.2022, заборонивши відчужувати, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 та повернути його ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що виходячи з встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до помилкового та передчасного висновку про необхідність арештувати автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 .

Як вбачається з фотографій автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , останній не містить будь-яких слідів вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу, не може вважатись знаряддям вчинення злочину. Тому твердження слідчого судді про те, що згаданий автомобіль, на який накладено арешт, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення є суперечливими та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі не вказано жодного мотиву щодо того, які ж відомості містить вказаний автомобіль, що можуть бути використані для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення за клопотанням, слідчий суддя не врахував у повній мірі обставин кримінального провадження, не дотримався вимог ст. ст. 98, 170 КПК

України.

В судове засідання прокурор та представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не з`явилися, проте останніми подано клопотання про проведення судового розгляду у їх відсутність. Також прокурором зазначено, що 31.11.2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва скеровано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України відносно ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказані обставини обумовлюють підстави апеляційному суду розглядати справу за відсутності учасників процесу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності зазначених осіб, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, що СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0002849 внесене до ЄРДР 07 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06 жовтня 2022 року приблизно о 14 годині 56 хвилин, на перехресті вул. Берлінського та вул. Сальського у м. Києві. автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_9 . В результаті наїзду пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до медичного закладу.

Під час проведення огляду місця ДТП 06 жовтня 2022 року, на перехресті вул. Берлінського та вул. Сальського у м. Києві, зафіксовано обстановку та сліди на місці пригоди, оглянуто транспортний засіб, після чого автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 був в подальшому тимчасово вилучений та направлений на майданчик тимчасового утримання транспорту, за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б.

Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 утворилися пошкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

07.10.2022 автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002849, про що слідчим винесена відповідна постанова.

12.10.2022 прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядженням майном - автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 .

На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди та на якому збереглись сліди та пошкодження відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.».

Під час досудового розслідування є необхідність в пошуку та фіксації слідів та інших доказів, які можливо отримати тільки при накладенні арешту на автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України «Заборона на використання, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.».

З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, для встановлення фактичних даних, які мають значення для прийняття рішення у даному кримінальному провадженні та встановлення винних осіб, обов`язковим є призначення необхідних експертиз.

З метою забезпечення цивільного позову, який може бути заявлений ОСОБА_9 у даному кримінальному провадження, в зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень та матеріальних і моральних збитків пов`язаних з даною подією, а також враховуючи інші обставини, тому для забезпечення кримінального провадження на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 необхідно накласти арешт.

Враховуючи викладене, а також те, що іншими заходами забезпечити досудове розслідування не можливо та накладення арешту на тимчасово вилучене майно має важливе значення для кримінального провадження, тому прокурор просив клопотання задовольнити.

14.10.2022 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя встановив, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 є засобом та предметом вчинення злочину, має значення для кримінального провадження, так як зберегло на собі сліди злочину, містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки речових доказів, зазначених в ст. 98 КПК України та відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 07.10.2022 р. автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 . визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0002849 від 07.10.2022.

Також слідчий суддя вважав за необхідне заборонити відчужувати, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном, оскільки існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі вищезазначеного майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме на автомобіль Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , з тих підстав, що він у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки є засобом та предметом вчинення кримінально протиправних дій.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно є майном, яке могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Слідчим суддею перевірено, що вказане майно має безпосереднє відношення до обставин кримінального провадження №0002849 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що уразі направлення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності в порядку ст. 46 КК України до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .