Справа № 466/711/23
Провадження № 1-кп/466/415/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду в м.Львові в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001317 від 06 листопада 2022 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, громадянки України, працездатної, працевлаштованої касиром в магазині Левмаркет, з середньою спеціальною освітою, не одружена, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , яка в період часу з серпня по вересень 2022 року, перебуваючи на виробничій практиці в навчальному центрі естетики та косметології « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, в метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, із шухляди столу, таємно викрала грошові кошти у сумі 8000 гривень, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого манна (крадіжці), вчинена, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , 05.09.2022 перебуваючи на виробничій практиці в навчальному центрі естетики та косметології « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, в метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, із приміщення навчального центру таємно викрала телефон марки «Iphone 7», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , з номером мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 , в якому кошти на рахунку були відсутні, вартістю 5000 гривень, та викраденим розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та пояснив, що дійсно вона проходила виробничу практику у ФОП ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та викрала грошові кошти і телефон. Щиро кається та просить дати шанс на виправлення, не позбавляти волі. Кошти відшкодовані повністю, телефон повернуто власнику.

Потерпіла ОСОБА_7 подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, цивільний позов подавати не буде. Призначення покарання залишає на розгляд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачена зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснив їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї винуватості, її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченої ОСОБА_5 в ході судового розгляду, зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами, її дії слід вірно кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України за ознакою - таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка є молодого віку, працездатна, працевлаштована, згідно довідок на обліку у психоневрологічному та наркодиспансері не числиться, яка раніше не притягувала до кримінальної відповідальності, шкоду відшкодувала повністю, майно повернула, а тому обираючи міру покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства і вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України та звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням і покладанням на неї обов`язків, передбачених ч.1,2 ст.76 КК України.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченої ОСОБА_5 - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті за якими кваліфіковано злочини у виді позбавлення волі зі встановлення іспитового строку та покладенням обов`язків.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не обирався.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту оголошення вироку.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речовий доказ, який постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 10.11.2022 про визнання речовим доказом, а саме: відеозапис, який находиться на DVD-R диску за фактом крадіжки із центру естетики та косметології «Гармонія» за адресою: м.Львів, пр.Чорновола, 63 - залишити при матеріалах справи.

Речовий доказ, який постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 02.12.2022 про визнання речовим доказом, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 7» чорного кольору повернути власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1