справа № 362/612/22
провадження № 1-кп/362/385/22
ВИРОК

Іменем України

21.12.2022

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження від 07 листопада 2021 року № 0000635 щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області, українець, громадянин України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 07 квітня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 , з середньою освітою, військовослужбовець у ВЧ НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у силу статті 89 КК України раніше не судимий (далі ОСОБА_3 )

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України.

У судовому розгляді взяли участь:

прокурор ОСОБА_4 ;

потерпілий ОСОБА_5 ;

обвинувачений ОСОБА_3 ;

захисник ОСОБА_6 .

Суд установив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 за контрактом, наприкінці жовтня 2021 року, точної дати та часу не встановлено, за невстановлених обставин, разом зі своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не були обізнані в подальших намірах ОСОБА_3 , прибули до домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , де у ході зустрічі на подвір`ї ОСОБА_3 виказав ОСОБА_5 , що останній має повернути йому 20 000 грн. У ході зустрічі ОСОБА_9 звернув увагу на наявний на подвір`ї ОСОБА_5 належний останньому автомобіль марки MITSUBISHI» моделі Pajero, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , поцікавившись, чи є ОСОБА_5 його власником. Отримавши відмову від ОСОБА_5 на необгрунтовану вимогу передати ОСОБА_3 кошти, в останнього виник умисел на заволодіння вищевказаним автомобілем.

На виконання свого злочинного умислу, 07 листопада 2021 року, вночі приблизно о 03 годині 00 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 прибув до огородженої парканом території домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та, маючи умисел, спрямований на протиправне заволодіння транспортним засобом, всупереч волі користувача, подолавши пристосування, яке об`єктивно перешкоджає вільному доступу сторонніх осіб, через хвіртку паркану проник на територію домоволодіння. Потрапивши за огорожу та знявши з гачка внутрішньої сторони воріт замикаючий ланцюг, ОСОБА_3 відчинив в`їзні ворота, надавши можливість безперешкодному виїзду автотранспорту з двору.

Після цього, з метою перешкоджання можливим діям ОСОБА_5 щодо припинення дій ОСОБА_3 , останній заблокував вхідні двері у будинок, підперши їх ззовні бетонною опорою та металевою ємкістю, які знайшов на прибудинковій території.

Далі ОСОБА_3 через незачинені двері автомобіля марки «MITSUBISHI» моделі Pajero, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 потрапив до салону вказаного автомобіля, де виявив у бардачку автомобіля свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , а в замку запалювання ключ від авто.

У подальшому ОСОБА_3 для доведення злочинного умислу до кінця за допомогою ключа привів в дію двигун вказаного автомобіля та через відкриті ворота виїхав з території домоволодіння у напрямку м. Василькова Київської області, заволодівши автомобілем марки «MITSUBISHI» моделі Pajero, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоду на суму 157140,00 (сто п`ятдесят сім тисяч сто сорок) грн. 00 коп.

Після цього ОСОБА_3 на автомобілі марки «MITSUBISHI» моделі Pajero, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , приїхав до гаражного кооперативу «Западинський» поблизу вул. Комарова в м. Василькові Київської області, де за домовленістю з ОСОБА_10 , який не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_3 , залишив у належному ОСОБА_10 гаражі на зберігання викрадений автомобіль.

Близько 14 год. 00 хв. 07 листопада 2021 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що потерпілим ОСОБА_5 написано заяву до органів поліції про викрадення належного йому транспортного засобу марки «MITSUBISHI» моделі Pajero, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , та вказано про можливу причетність до цього ОСОБА_3 , з метою уникнення від відповідальності повернувся до місця зберігання автомобіля вигнав його з гаража, залишивши автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі Pajero, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 на території гаражного кооперативу «Западинський» поблизу вул. Комарова у м. Василькові Київської області, де вказаний автомобіль у подальшому був виявлений працівниками поліції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та надав показання, відповідно до якиї дійсно, 07 листопада 2021 року вночі він незаконно, без дозволу власника, шляхлом проникнення на територію домоволодіння ОСОБА_5 , заволодів транспортним засобом марки «MITSUBISHI» моделі Pajero, який належить ОСОБА_5 , та перегнав його до до гаражного кооперативу «Западинський» у м. Василькові. Вдень він приїхав до ОСОБА_5 та повідомив йому про місцезнаходження автомобіля та можливість його повернення, однак останній відмовився.

Враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним поза розумним сумнівом пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує його діяння за частиною 2 статті 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у інше сховище.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, беручи до уваги приписи статті 65 КК України, виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 289 КК України, в силу статті 12 цього Кодексу є тяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд установив, що ОСОБА_3 є діючим військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, має середню освіту, в силу статті 89 КК України раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 289 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченго та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

При цьому суд, враховуючи особу обвинуваченго, його посткримінальну поведінку, фактичні вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, а також стан здоров`я обвинуваченго, вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та, застосувавши статтю 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з такого.

Потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень.

Позов обґрунтований тим, що у зв`язку із скоєнням з боку ОСОБА_3 кримінального правопорушення хід життя потерпілого повністю порушився, через викрадення автомобіля він пережив дуже сильний стрес, внаслідок якого він тривалий час не міг прийти в себе і перебував у сильній депресії; у нього різко погіршився сон і він не міг думати ні про що, крім викраденого автомобіля та документів, які залишились в останньому; після викрадення автомобіля він не міг займатися своїми звичайними заняттями, перебував у пригніченому стані.

ОСОБА_3 визнав цивільний позов частково, в сумі 2000,00 гривень.

Захисник у судовому засіданні вказав на очевидну неспівмірність заявлених позовних вимог завданій моральній шкоді потерпілому, який залишився без автомобіля орієнтовно на 12 годин.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану <…>.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Враховуючи всі обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень.

Процесуальні витрати слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 128, 369-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

2. Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки та поклавши на нього обов`язки:

3.1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4. Цивільний позов задовольнити частково.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 82 копійки.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною 2 статті 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до частини 4 статті 76 КК України нагляд за засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром відповідної військової частини, а після звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Відомості щодо цивільного позивача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя ОСОБА_11 ОСОБА_12