ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6792/21
провадження № 1-кп/753/648/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001033 від 08.09.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, з середньою освітою, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

сторони кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представник потерпілого ОСОБА_10 ,

потерпіла ОСОБА_11 ,

захисник ОСОБА_12 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним
ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 24 серпня 2020 року, приблизно о 14 год. 50 хв., за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7Б, у гаражному кооперативі «Славутич», у об`єднаних гаражних боксах № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_11 », колишній працівник ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вільного доступу здійснив крадіжку ноутбуку «Asus VivoBook 15 X542UN (X542UN-DM041T) Dark Grey» разом із зарядним пристроєм.

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи вільний доступ до техніки, яка перебуває у власності ФОП « ОСОБА_11 », перебуваючи у приміщенні гаражного кооперативу «Славутич», де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, взяв зі столу ноутбук марки «Asus VivoBook 15 X542UN (X542UN-DM041T) Dark Grey» разом із зарядним пристроєм, що належить ФОП « ОСОБА_11 » та поклав його до своєї сумки чорного кольору, яка була на початку при ньому.

Виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення правопорушення до кінця, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав ФОП « ОСОБА_11 » матеріального збитку на загальну суму 17 324,18 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Отже за такого формулювання ОСОБА_6 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

ІІ. Позиції учасників судового провадження
У судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк один місяць.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора, просив ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю, захисник просив про виправдання ОСОБА_6 через недоведеність того, що останній вчинив правопорушення, у якому він обвинувачений.

ІІІ. Досліджені судом докази у цьому кримінальному провадженні
Положеннями кримінального процесуального закону не передбачено викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані майже у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Допит свідків сторони обвинувачення
3.1.1 Під час допиту свідка ОСОБА_13 , остання повідомила суду, що їй відомо про крадіжку ноутбуку колишнім співробітником ОСОБА_14 , про що дізналась від ОСОБА_15 . Їй невідомі обставини вчиненої крадіжки, це було на День незалежності, того дня вона приїхала на роботу приблизно о 10 год. 30 хв. У той день на роботі вона мала бути одна через свято, коли прийшла на роботу, зайшла до офісу, то бачила, що сидів ОСОБА_14 біля дверей. Здивувалась чого він прийшлов, він їй повідомив, що прийшов на роботу. Надалі він сів за своє робоче місце, потім вона пішла на обід, її не було приблизно 3040 хвилин. Після обіду, коли вона повернулась, то ОСОБА_14 взяв рюкзак та пішов. У принципі вся техніка тоді була на місці, коли він пішов, але вона не слідкувала за речами, не звертала увагу.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок повідомила, що не було заборонено приходити із своєю технікою в офіс, не знає хто саме і що приносив, потерпіла також забезпечувала технікою, але як виглядав її ноутбук вона не пам`ятає.

Також відповідаючи на питання учасників додала, що ОСОБА_14 майстер, ремонтував дитячі смарт-годинники, у своїй роботі використував ноутбук. Ноутбук міг бути за його робочим місцем, або за іншим столом. Особисто не бачила як викрали ноутбук, можливо це було десь у проміжок часу з 10:30 до 14:00. До ОСОБА_14 вона також зверталась з проханням ремонту техніки, він ремонтував їй ноутбук і у керівництва вона на це дозвіл не питала, тоді він щось зробив і взяв гроші, і це було задовго до цих подій. Чи була це модель ноутбука Asus, який був у потерпілої, то вона цього не пам`ятає. ОСОБА_14 востаннє бачила 24 серпня і не знає чи отримав він зарплату, зазвичай отримують зарплату до 5-го числа кожного місяця. Коли вона прийшла на роботу до цього офісу, то ноутбуками були всі забезпечені, один раз була купівля нового ноутбука, десь у 2020 році, якого віддали майстрам для роботи, але кому саме вона не знає. У потерпілої є свій кабінет, коли приходить на роботу, то вона зазвичай працює в кабінеті або за столом поряд з нею з ноутбуком, обговорюючи робочі питання. Потерпіла працює за вільним графіком, чи знаходився тоді за її робочим столом ноутбук вона не пам`ятає. Хто виявив зникнення ноутбука також не знає, їй про це лише сказала ОСОБА_15 через декілька днів, але коли саме вона не пам`ятає. ОСОБА_15 їй повідомила, що вони подивились по камерам і ноутбук вкрав ОСОБА_14 , так їй повідомили. Знає, що ОСОБА_14 використовував у роботі ноутбук ОСОБА_16 , іноді цей ноутбук стояв на його столі, якщо він йому заважав, то міг покласти ноутбук на інший стіл, але вона за такими речами не слідкувала. Не змогла конкретно повідомити, що саме робив ОСОБА_14 , тоді комп`ютера на його столі не бачила, але зазначила, що вони працюють у різних відділах. Вона давно не бачила потерпілу з ноутбуком, робоче місце потерпілої не змінилось, вчора там був ноутбук, зараз стоїть модель НР, вона його поставила після того, як звільнився співробітник, але до цього був інший ноутбук, але який саме вона не пам`ятає. Коли того дня ОСОБА_14 пішов з офісу, то вона не бачила, щоб він брав з собою ноутбук, бачила лише рюкзак.

3.1.2 Під час допиту свідка ОСОБА_17 , останній повідомив суду, що обвинувачений вкрав ноутбук, ноутбук лежав на столі і його не стало, перед цим він відімкнув провода з роутера. Побачив крадіжку на камерах, потім вони (він та його дружина ОСОБА_16 ) писали ОСОБА_14 , щоб повернув ноутбук, відповідав, що поверне. Надалі на дзвінки не відповідав. Ноутбук належав дружині.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок повідомив, що модель точно не пам`ятає, бо минуло більше року, здається ОСОБА_18 . Начебто у потерпілої є ОСОБА_19 і цей ноутбук, яким користувався ОСОБА_14 .

Також відповідаючи на питання учасників судового розгляду додав, що ноутбук купила дружина, він завжди був в офісі. Офіс належить йому, дружина ОСОБА_16 також є фізичною особою-підприємцем. Він знав, що ОСОБА_14 офіційно у них не працював, не виконував роботу для офіса та просто приходив до офісу ремонтувати свої речі та передавати досвід їхньому майстру. Він не знає, що саме ремонтував ОСОБА_14 , ремонтував також годинники, у них була усна домовленість, щоб він просто приходив до офісу та передавав досвід новому майстру. Його стіл досі стоїть на місці, речі ОСОБА_14 прибрав зі столу. Ноутбук перед пропажою також був у людини, яка писала програму ОСОБА_20 . ОСОБА_21 просто приходив і писав програму на цьому ноутбуці за окремим столом. Після того, як ОСОБА_21 залишив ноутбук його з іншого стола брав ОСОБА_22 день зникнення ноутбука було багато людей в офісі, це бачило багато людей. Він оглядав відео, яке надав слідчому. Ноутбук був сріблястого кольору, був новим і на гарантії.

3.1.3 Під час допиту свідка ОСОБА_23 , останній повідомив суду, що ці події відбулись давно, вкрали ноутбук, тоді працював у тому офісі.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок повідомив, що у нього було робоче місце в офісі на АДРЕСА_2 . Він не знає хто тоді та який ноутбук використовував, не пам`ятає марки ноутбука, який викрали. Йому важко відповісти на питання чи всі співробітники користувались своїми ноутбуками.

Також відповідаючи на питання учасників судового розгляду додав, що безпосередньо крадіжки не бачив, про крадіжку дізнався від потерпілого. Скільки пропрацював з ОСОБА_14 сказати не може. Тоді всі використовували ноутбуки, ніхто нічого не оформляв. Він не може повідомити про який взагалі ноутбук йде мова, описати його також не може. Тоді в офісі було близько 5 ноутбуків, він не знає кому вони належали, були й випадки, коли співробтіники приходили зі своїми ноутбуками. ОСОБА_24 ремонтував комп`ютери, ноутбуки, як саме працював повідомити не може. Офіс на ніч закривався, протягом дня вхід був по відбитку пальця. Хто саме повідомив про крадіжку ОСОБА_25 чоловік чи жінка, повідомити не може, не пам`ятає.

3.1.4 Під час допиту свідка ОСОБА_26 , остання повідомила суду, що ОСОБА_14 їй неодноразово ремонтував різні ноутбуки, слідчому вона надавала фотокопії, бо кажуть, що то не її ноутбук. У той період, влітку надавала свій ноутбук на ремонт. Слідчий їй надавала відео і вона впізнала свій ноутбук.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду свідок повідомила, що віддавала ОСОБА_14 взимку на ремонт ноутбук марки Делл, потім навесні 2020 року був ноутбук Asus один і другий. Вона скидувала слідчому фото коробки, ноутбуки були золотого і темно сірого кольорів. Напочатку літа віддала один ноутбук на ремонт, десь на початку липня віддала другий ноутбук на ремонт та наприкінці літа забрала його. Ці три ноутбуки ОСОБА_14 їй ремонтував, ноутбук Samsung віддавала на ремонт взимку разом з ноутбуком марки Делл. Це були її ноутбуки, у неї родина ФОП, мають різний вид діяльності і ноутбук не один в сім`ї. До ОСОБА_14 з приводу ремонту ноутбуків часто зверталась. Не пам`ятає яка була діагональ у ноутбуків Asus та Samsung. Під час допиту у слідчого їй задавали питання щодо кольору, заставки на екрані, зарядного пристрою і коли вона подививлась відео, то впізнала свій ноутбук.

Також додала, що під час свого допиту надавала слідчому фотографії ноутбуків, роздруковані фото та фото коробок, які залишились від ноутбуку Asus, документів на них не надавала. Ноутбук ОСОБА_18 був темно сірого кольору, який вона придбала за готівку, коли його відкрити, то була синя заставка, зарядний пристрій до нього був, квадратний блочок і замочок на ліпучках. Коли дивилась відео у слідчого, то бачила і зарядку з наліпками. Це був один з перших її ноутбуків. Знала, що ОСОБА_14 близько двох років працював в офісі, куди вона його один раз підвозила, ремонтував також годинники. У слідчого була на допиті, фото приносила до допиту. Отримавши на огляд від прокурора фото ноутбука, вказала, що це її ноутбук. Фотографії ноутбуків скидала слідчому по вайберу, фотографій було багато. Вказаний ноутбук сильно виснув, віддала на реомнт ОСОБА_14 , потім забрала у нього, трохи попрацював і вона його продала.

Під час перегляду відеозапису в судовому засіданні свідок впізнала на відео свій ноутбук, вказала, що бачить як переливається кришка, тому впізнає свій ноутбук за цими ознаками.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про допит дізнавача ВД Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_27 в якості свідка. Під час обговорення вказаного клопотання, сторона захисту підтримала клопотання сторони обвинувачення.

3.1.5 Під час допиту свідка ОСОБА_27 , остання повідомила суду, що дізнання з самого почтаку вона не проводила, але надалі була включена в групу дізнавачів. Під час дізнання допитувала в якості свідка ОСОБА_26 , яка їй повідомила, що знає ОСОБА_14 , віддавала йому свої ноутбуки на ремонт. Вона у неї питала який останній ноутбук вона віддавала ОСОБА_14 на ремонт, свідок повідомила, що це був ноутбук Asus. Свідок їй повідомляла, що один ноутбук давала задовго до цих подій, а ноутбук Asus був у ОСОБА_14 на ремонті якраз й під час цієї крадіжки. Дізнавач під час допиту показувала свідку відрізок відео, де був зображений ноутбук. Дізнавач запитувала у свідка щодо цього відео, на що свідок повідомила, що ноутбук на відеозаписі дуже схожий на її.

Також додала, що від свідка дізнавач отримувала фото, де був зображений ноутбук у складеному вигляді, особливостей на ньому не було, свідок документів на ноутбук не надавала, сказала, що буде шукати. Свідок повідомляла дізнавачу, що зовнішня сторона її ноутбуку відблискує, про заставку сказала, що там була стандартна заставка. ОСОБА_14 радив свідку ОСОБА_28 продати цей ноутбук. Свідок ОСОБА_28 повідомляла дізнавачу, що на всі сто відсотків стверджувати не може, але припускає, що на відеозаписі зображений саме її ноутбук. У протоколі допиту цього свідка вказували про долучення нею фотографій ноутбука.

Також дізнавачем допитувався й інший свідок, який на той час був співробітником ОСОБА_14 , він також користувався ноутбуком потерпілої, тому що на цьому ноутбуці була встановлена програма, яка дозволяє відчиняти двері.

Потерпіла під час допиту вказувала дізнавачу, що співробітникам не було дозволено приносити свою техніку.

Перегляд відеозапису, коли він наданий дізнанню, проводила не вона, а її колега. Саме ОСОБА_11 визнали потерпілою тому, що вона була фізичною особою-підприємцем.

Дізнавач не вбачала необхідним проводити обшук у потерпілої, проводили обшук у ОСОБА_14 , ноутбук так і не знайшли. Як дізнавач зрозуміла, що як такої мети у ОСОБА_14 на його викрадення не було.

Свідок ОСОБА_29 у судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим судові засідання відкладались неодноразово, починаючи з 25 листопада 2021 року. Суд також за клопотанням прокурора сприяв стороні обвинувачення у виклику вказаного свідка у судове засідання, що виявилось неможливим вже через подальший призов за мобілізацією цього свідка та відмову останнього брати участь в засіданні навіть у режимі відеокнференції з власних технічних засобів. При обговоренні цього питання жоден з учасників судового розгляду не вказав, що показання цього свідка є ключовими, що могло б свідчити про неповноту судового розгляду, й не наполягали на його виклику. Надалі прокурор від виклику цього свідка відмовився.

3.2 Під час допиту потерпілої ОСОБА_11 , остання суду повідомила, що ОСОБА_14 працював у них офіційно з 2018 року, потім вони у 2019 році його звільнили, бо він собі знайшов кращу роботу. Інколи ОСОБА_14 приходив і допомагав по сервісу. Ноутбук, який був в офісі, був куплений в Розетці, є про це чек, є свідки, які його привозили в офіс. Той ноутбук, який ремонтував у цей же час ОСОБА_14 був іншим.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду повідомила, що вона купувала ноутбук для роботи, інколи ОСОБА_24 підключав до нього смарт-годинники. Спочатку вона його купувала для себе, а потім вирішила залишити на користування співробітникам. Ноутбук лежав на окремому столику з вільним доступом до нього. З січня до серпня майже ніхто не працював, у ОСОБА_30 не було фіксованого шрафіку, звідки взялась така заборгованість перед ним по зарплаті вона не знає. Відсутність ноутбука помітила, коли приїхала в офіс. ОСОБА_24 мав доступ до камер, він їх відключив, але вони писали на жорсткий диск, відкрили записи з камер і побачили як він взяв цей ноутбук. Надалі вона писала і дзвонила ОСОБА_31 , він відповідав, що поверне в понеділок, але вони йому не повірили та написали заяву в поліцію.

Також додала, що 24 серпня офіційно мало працювати два працівника, інші виходили як підприємці, нічого не було оформлено. ОСОБА_13 24 серпня працювала. ОСОБА_24 іноді приходив на роботу, допомагав їхньому співробітнику, вона не забороняла йому приходити. До 24 серпня був на роботі за тиждень. ОСОБА_24 ремонтував свої прилади, щоб він ремонтував ноутбуки про це не знала. Вона не передавала йому ноутбук для роботи, вона не ставила свій ноутбук на баланс, ноутбук був її, договори про матеріальну відповідальність також не укладались. Її робоче місце було в загальній кімнаті. Також привозила в офіс свій ноутбук Apple, ноутбук Asus був в офісі, стояв на столі. Є відеозапис як ОСОБА_24 взяв ноутбук зі столу та поклав його в свою сумку.

Надалі потерпіла повідомила, що виявила крадіжку одразу, але спочатку вирішила попитати, а потім глянути камери. У менеджера був ще один ноутбук. Договори про гарантійний ремонт з клієнтами укладалися був в електронному вигляді. Підписів ОСОБА_30 як майстра не було. Договори, які укладались з 01 до 24 серпня слідчому не надсилала. Акти прийому на гарантійне обслуговування техніки від клієнтів надсилали електронною поштою.

Вони (вона та її чоловік ОСОБА_17 ) не надавали слідчому повний відеозапис, а надали лише відрізки, що посвідчують факт крадіжки. Не знає чи є в наявності договори та відеозаписи за серпень 2020 року.

Також повідомила, що заробітна плата у ОСОБА_30 не була фіксованою. Оплачувався йому підробиток, сплачувала йому грошові кошти на свій розсуд.

Заперечила, що у неї був конфлікт з ОСОБА_32 25 серпня, вона лише писала йому про умову бути на роботі о 10-ій ранку.

3.3 Допит обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив та надав суду такі показання.

Влітку 2020 року йому ОСОБА_33 віддала на ремонт ноутбук, 24 серпня 2020 року він цей ноутбук поклав до себе в сумку, того дня вийшов на роботу, на наступний день просив вийти свого напарника. 25 серпня 2020 року поки їхав на роботу мав листування із ОСОБА_11 та вирішив піти з цієї роботи.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду повідомив, що 24 серпня 2020 року він прийшов в офіс, був без ноутбука, бо ноутбук був в офісі. В офісі займався ремонтом смарт-годинників, правил не було, можна було приносити і свою техніку, можна ремонтувати в офісі. Він брав на ремонт ноутбук Asus чи Acer, вже не пам`ятає. 24 серпня прийшов на роботу пізніше, близько 11:00, забрав свої речі і більше не приходив. З ним хотіла зв`язатись потерпіла, писала в вайбері, питала за ноутбук, він не пам`ятає, що писав їй. У тієї людини, якій він ремонтував ноутбук наче були документи. З ОСОБА_25 працював з 2018 року, працював офіційно, потім його звільнили і він продовжив працювати неофіційно, загалом його декілька разів звільняли за час роботи в цьому офісі, щоб не сплачувати податки, але він продовжував працювати. Він ремонтував дитячі смарт-годинники, міг і свою техніку ремонтувати. Власники давали йому і свою техніку ремонтувати, макбув давали ремонтувати. Ноутбука у нього не було робочого. У нього були суперечки про зарплату і самої роботи. Заборгованість за його зарплату становить близько 200 000 грн, на що потерпіла лише погрожувала його звільнити. Камери в офісі є. У той день була на роботі ОСОБА_34 , з якою він працював цілий день, але їй він нічого не повідомляв за ноутбук, який був у нього більше місяця на ремонті. ОСОБА_15 приходила в офіс, але рідко, близько двох разів на тиждень, але він не знає чи бачила вона той ноутбук, який він ремонтував. Ноутбук вона носила з собою, йому ноутбук для роботи був не обов`язковий. Ноутбук відремонтувати не зміг, тому забрав його з офісу, щоб повернути. ОСОБА_15 йому свій ноутбук не передавала та 24 серпня з нею розмов не мав. Заробітну плату востаннє він отримував десь у червні, отримав близько трьох тисяч гривень, платили особисто, ОСОБА_34 приймала грошові кошти. Для ремонту техніки оформлявся договір. 24 серпня 2020 року він не пам`ятає чи були договори. ОСОБА_35 вела ці реєстри договорів. Ноутбук був в робочому стані, на його робочому столі, простий ноутбук, темно сірого кольору, діагональ екрану 19 дюймів, здається. Він не працював на ноутбуці потерпілої. Йому не виплачували зарплату і, мабуть, таким чином вирішили покарати. Він писав власникам у вайбер, щоб виплатили зарплату. Всю переписку не пам`ятає, що йому писали про крадіжку, йому було не цікаво, бо він нічого не робив.

ОСОБА_36 він повернув ноутбук 24 серпня 2020 року, ноутбук Asus чи Acer, який забрав з офісу. Конфлікт з ОСОБА_16 був 25 серпня, оскільки ставили йому додаткові умови праці. Така заборгованість у двісті тисяч виникла за весь час роботи в цьому офісі. Після 25 серпня написав у вайбер один раз, не пам`ятає, що йому відповіли. ОСОБА_37 на те, що йому повернуть зарпату у нього вже не було. Переписка з приводу крадіжки між ними була, а приблизно через 2 тижня, точно не пам`ятає в який день.

3.4 Письмові матеріали провадження та відеозапис
Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:

протокол огляду місця події від 08 вересня 2020 року за участі понятих ОСОБА_29 , ОСОБА_38 під час якого оглянуто приміщення у гаражному кооперативі всередині якого знаходилось 15 офісних столів із ноутбуками та приладами для ремонту техніки, із долученою до протоколу фототаблицею;

копія видаткової накладної від 27.06.2019 № 52780 щодо сплати ОСОБА_11 21 665,83 грн за ноутбук;

висновок експерта судово-товарознавчої експертизи від 09.09.2020 № 3011, якому для дослідження було надано копію видаткової накладної від 27.06.2019 № 52780. За висновком експерта на підставі копії цієї накладної зроблено висновок, що ринкова вартість ноутбука, якщо він був у справному стані, без подряпин, станом на 24.08.2020, становила 17 324,18 грн, із довідкою про витрати на проведення цієї експертизи у розмірі 150 грн;

протокол огляду відеозапису від 14 вересня 2020 року із фототаблицею до нього;

постанова про визнання речовим доказом відеозапису з камер відеоспостереження із долученим відеозаписом, дослідженим у судовому засіданні;

копії паспорта, довідки щодо непритягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, про те, що не перебуває під наглядом лікарів нарколога чи психіатра тощо.

Стороною захисту були оголошені зауваження на письмові докази та відеозапис з камер відеоспостереження щодо визнання їх недопустимими та неналежними доказами.

Так, захисником наголошено, що протокол огляду місця події не містить навіть інформації за яким столом працював ОСОБА_6 ; щодо квитанції про сплату за ноутбук, то просив звернути увагу, що ОСОБА_16 придбала його для власних потреб, не для зайняття підприємницькою діяльністю; при складанні висновку експерта, експерт сам ноутбук не досліджував; щодо відеозапису, то відсутня дата, коли відбувались ці події та у який день та час, є сумніви й в автентичності цього запису; невідомо ким був долучений відеозапис під час дізнання, як потрапив до матеріалів провадження; заперечив щодо долучення скриншоту переписки, оскільки невідомо між ким вона велась, водночас є лише відрізком розмови тощо.

IV. Мотиви суду

ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, розгляд якого відбувався у відкритому судовому засіданні, а не за умовами спрощеного провадження через невизнання останнім своєї провини.

Судом був проведений повний судовий розгляд з наданням сторонам кримінального провадження можливості подати свої докази й заперечувати щодо доказів іншої сторони, брати участь у допиті обвинуваченого, потерпілої, свідків, висловлювати заперечення на подані письмові докази, висловити свою позицію під час дослідження відеозапису тощо.

Положеннями частинам 1, 2 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За положеннями ч. 2 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Частиною 1 ст. 185 КК України передбачено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 185 КК України суб`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого цими нормами кримінального закону, характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати й достовірно знати, що його дії направлено на таємне заволодіння для нього чужим майном з метою обернення його на свою користь або на користь іншої особи.

Разом із цим, обов`язковими елементами цього складу кримінального правопорушення, крім іншого, є об`єкт злочину чуже майно.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено, що він займався ремонтом техніки, починаючи з 2018 року, у тому числі дитячих смарт-годинників, працював неофіційно, оскільки був звільнений власником можливо задля ухилення від сплати податків, але від послуг останнього не відмовлялись. У день інкримінованої йому події, а саме 24.08.2020, дійсно перебував на робочому місці, в цей день в офісі були й інші працівники. Напередодні мав непорозуміння із власником, який заборгував заробітну плату за тривалий час у розмірі близько 200 000 грн, яку він вже не розраховував отримати, але водночас до нього й ставились додаткові умови щодо праці, як і наступного дня мав листування із ОСОБА_11 щодо його запізнення на роботу 24.08, хоча це був вихідний день. По завершенню робочого дня він вийшов з офісу, попрощавшись із колегою, не заперечує, що тоді забрав зі столу й ноутбук, що там лежав. Водночас заперечив викладені в обвинувальному акті обставини щодо викрадення цього ноутбука зі свого на той час столу, оскільки цей ноутбук належав його знайомій ОСОБА_26 , який йому був наданий останньою для ремонту. Ремонтував він цей ноутбук близько місяця, знайти причини несправності не зміг, тому його повернув. Немає жодного відношення до викрадення ноутбука ОСОБА_11 . Також вважає, що у викраденні майна його звинуватили колишні власники приблизно через два тижня, намагаючись йому таким чином помститися й зупинити від спроб отримати зарплатню. На наступний день він на роботу не вийшов, оскільки 25.08.2020 також мав листування із ОСОБА_11 щодо ухилення від виплати заробітної плати, яку так і не отримав, як і досі не може забрати власні речі, що лишились в офісі.

Незважаючи на позицію щодо невизнання своєї вини, обвинувачений забажав надати показання від самого початку судового розгляду, надавши суду детальні показання, відповівши на всі питання учасників судового розгляду й виклавши власну версію подій.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Щодо допиту свідків сторони обвинувачення, то судом встановлено таке.

Так, з показань свідка ОСОБА_13 судом встановлено, що у день події вона працювала разом з ОСОБА_32 в одному приміщенні. Про обставини вчиненої крадіжки їй стало відомо через декілька днів зі слів ОСОБА_11 . Після того як обвинувачений пішов з офісу, вона не помітила, щоб зникла якась техніка, у кожного з працівників був свій ноутбук, та і як виглядав ноутбук потерпілої вона не пам`ятає.

З показань свідка ОСОБА_23 судом встановлено, що в офісному приміщенні на той час використовувалось для роботи працівниками приблизно 5 ноутбуків, кому вони належали йому невідомо. Цими ноутбуками могли користуватись всі, кому було потрібно, ніхто нічого не оформляв. Щодо обставин інкримінування обвинуваченому викрадення ноутбука певної марки та моделі, то вказав, що взагалі не знає про який ноутбук йде мова, описати його також не може. Про обставини події йому стало відомо від ОСОБА_25 , але від кого саме конкретно чоловіка чи жінки, повідомити не зміг.

За наслідками допиту свідка ОСОБА_26 судом встановлено, що вона у роботі використовує декілька ноутбуків, вони часто ломаються, періодично їх віддає на ремонт ОСОБА_14 (обвинуваченому). Також встановлено, що коли приходила на допит до дізнавача, то їй демонстрували відео з ОСОБА_14 з офісу, на якому вона впізнала свій ноутбук, зарядку у вигляді квадратного блочка із замочками з ліпучками, які також бачила на відео. На відео, що демонструвалось свідку під час засідання та фото, які надавались для огляду прокурором, стверджувала, що впізнає свій ноутбук, який бере до рук ОСОБА_14 , оскільки побачила, що відблискує кришка ноутбука. Вказаний ноутбук був на ремонті у ОСОБА_14 близько двох місяців, потім він їй влітку його повернув, бо не зміг відремонтувати, а вона надалі його продала.

Отже, з показань свідків сторони обвинувачення вбачається, що ні свідок ОСОБА_13 , ні свідок ОСОБА_23 , не були безпосередніми свідками вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Жоден з них не зміг ствердно відповісти що саме було предметом інкримінованої крадіжки, який це був ноутбук, незважаючи на те, що не змогли повідомити марку та модель, не змогли надати жодних відомостей щодо зовнішнього вигляду цього предмета матеріального світу.

Водночас ці свідки надали схожі показання у тому, що в офісі перебували ноутбуки, про належність яких їм невідомо, за кожним з працівників окремий ноутбук закріплений не був, як і за ОСОБА_32 .

Ніхто з них не міг стверджувати, що певним ноутбуком, саме належним потерпілій, користувався коли-небудь обвинувачений ОСОБА_6 . При цьому в офісі перебувала й техніка, яку приносили на ремонт, водночас працівники могли приходити й зі своїми ноутбуками.

Відтак показаннями свідків сторони обвинувачення не підтверджено висунуте обвинувачення, водночас не спростовується версія обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до таємного викрадення чужого майна, відсутність на це умислу, як і не було беззаперечно доведено, що взагалі було предметом інкримінованої крадіжки.

Показання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_26 , що були надані суду під присягою, із можливістю всіма учасниками судового розгляду брати участь у її допиті, підтверджують показання обвинуваченого, що у день події він забрав зі свого столу ноутбук належний свідку ОСОБА_26 та до подій викрадення ноутбука потерпілої відношення не має. При цьому показання цього свідка є взаємодоповнюючими до показань обвинуваченого, їм не суперечливими, й у суду немає жодних підстав ставити їх під сумнів, а тому бере їх до уваги й покладає в основу мотивування цього рішення разом з іншими доказами, що будуть проаналізовані далі.

З урахуванням того, що прокурор після допиту свідка ОСОБА_26 вказав на певну їх суперечливість й що начебто під час досудового розслідування показання цього свідка різнились, то просив викликати для допиту дізнавача, який проводив дізнананя у цьому кримінальному провадженні.

Незважаючи на сумнівну можливість у допиті в якості свідка службововї особи стосовно того, як ця службова особа проводила дізнання, але враховуючи позицію сторін провадження, про що вказано вище, суд вказане клопотання задовольнив, та оскільки допит цього свідка було проведено, суд не може уникнути аналізу отриманих показань.

Так, за наслідками допиту дзінавача встановлено, що остання підтвердила, що допитувала свідка ОСОБА_26 , демонструвала їй відео, на якому остання припускала, що саме її ноутбук Asus зображено на відео, який вона надавала влітку ОСОБА_14 на ремонт, впізнала його по кришці, що відблискувала. Також надавала дізнавачу фото ноутбуку у складеному вигляді й ззовні ноутбук жодних особливостей не мав. Під час дізнання ноутбук так і не знайшли, водночас як зрозуміла дізнавач, то у ОСОБА_6 взагалі не було мети його викрасти.

З огляду на викладене, суд не встановив суперечностей або розбіжностей у показаннях свідка ОСОБА_26 , водночас постало питання щодо висунутого обвинувачення за наслідками такого дізнання.

При цьому у судових дебатах як прокурор, так і представник потерпілого, просили суд поставитись критично до показань свідка, як вказали, свідка сторони захисту ОСОБА_39 .

Втім, вказаний свідок допитувалася під час дізнання та її показання очевидно з іншими зібраними доказами мали підтверджувати висунуте обвинувачення ОСОБА_40 . Від допиту цього свідка прокурор не відмовлявся, а надані нею показання суду не змінюють того, що вона є свідком саме сторони обвинувачення.

Водночас суд ставиться критично до показань свідка сторони обвинувачення ОСОБА_17 , оскільки вони суперечать не лише показанням всіх допитаних свідків, але й показанням його дружини, визнаної потерпілою у цьому провадженні, щодо того, що ОСОБА_24 був працівником цього офісу, а не просто приходив до офісу, власником якого є ОСОБА_17 й доступ до якого був за відбитком пальця, що він не знає, яку техніку ремонтував ОСОБА_24 тощо.

Водночас показання ОСОБА_41 узгоджуються з показаннями допитаних свідків про те, що ноутбуки були у вільному доступі, не за ким з працівників не були закріплені, працівники офісу також надавали свої ноутбуки ОСОБА_31 на ремонт, як і власники цього офісу. Стосовно марки викраденого ноутбуку вказав, що це здається Asus, за цим ноутбком працювала й інша людина. Питання з дротами щодо роутера є лише твердженням свідка, хоча обвинувачений не заперечує, що зображений на відео, що працював 24.08 цілий день в офісі, що бере ноутбук зі столу та ін.

Твердження свідка ОСОБА_17 , що 24.08 в офісі було багато людей, всі все бачили і знають, що крадіжку вчинив ОСОБА_24 спростовані показаннями працівників цього офісу, які не змогли пояснити про який викрадений ноутбук йде мова.

Отже, лише одного безапеляційного твердження свідка, що ноутбук вкрав ОСОБА_24 для доведення його винуватості є явно недостатньо.

Суд критично оцінює й показання потерпілої ОСОБА_16 , які неузгоджуються ні з показаннями допитаних свідків, ні письмових доказів. Так, вона купила ноутбук у 2019 році, віддала його на користування співробітникіам, лежав в офісі у вільному доступі для всіх, кому він був потрібен. ОСОБА_31 свій ноутбук не передавала, але через деякий час виявила його відсутність, що водночас не підтверджує вчинення крадіжки обвинуваченим, як і зміст переглянутого відеозапису щодо того, яку техніку майстер бере в руки і чи це належний саме потерпілій ноутбук.

Щодо письмових доказів.

Перелік письмових доказів із коротким змістом наведений у п. 3.4, проаналізувавши які як окремо кожен з них, так і в сукупності суд може дійти однозначного висновку про те, що вони не підтверджують висунуте обвинувачення, не свідчать жодним чином про вчинення ОСОБА_32 таємного викрадення чужого майна.

Так, протоколом огляду місця події зафіксована обстановка в офісному приміщенні із 15 столами та речами на них, без жодної згадки про викрадену річ, де вона була востаннє, де лежить зазвичай й що взагалі зникло.

Копія видаткововї накладної свідчить про придбання ноутбуку потерпілою ОСОБА_11 у 2019 році, водночас навіть з показань свідків сторони обвинувачення, у тому числі ОСОБА_13 , яка перебуває у дружніх стосунках з потерпілою, не встановлено, що на момент крадіжки, у якій обвинувачено ОСОБА_6 , ноутбук був в цьому приміщенні та взагалі як він виглядав, не рахуючи вже деталей щодо марки та моделі тощо.

Висновок експерта, яким досліджувалась ця копія видаткової накладної, задля лише встановлення ринкової вартості ноутбука на момент інкримінованої події не є підтвердженням на вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим ОСОБА_32 .

Також стороною обвинувачення серед письмових доказів було надано два фотозображення фотозображення ноутбука у складеному вигляді та скриншот листування, а також флешносій із відеозаписом з камер відеоспостереження.

Статтею 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності достатності для постановлення обвинувального вироку.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Положеннями статей 86, 87 КПК України регламентовано, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист, і отримані шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, що містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч. 1); до документів за умови наявних у них відомостей, передбачених ч. 1 першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (в тому числі електронні, п. 1 ч. 2).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій його було надано. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду.

Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ має бути надано стороні кримінального провадження добровільно або на підставі судового рішення.

Між тим, у матеріалах кримінального провадження відсутній процесуальний документ щодо вилучення цього флешносія або добровільної його видачі відповідною особою.

Як було встановлено під час дослідження матеріалів кримінального провадження, то вказаний флешносій згадується за змістом протоколу огляду відеозапису як отриманий від ОСОБА_17 , що визнаний свідком у цьому кримінальному провадженні (арк. к.п. 82), останнім був зійснений й монтаж цього відеозапису й наданий дізнанню певними відрізками, які й були досліджені у судовому засіданні.

При цьому у постанові про визнання цього флешносія речовим доказом дізнавач не зазначає як цей речовий доказ був отриманий, чи наданий добровільно та ким (арк. к.п. 103).

З огляду на викладене, флешносій, що визнаний речовим доказом, із відеозаписом з камер відеоспостереження разом із протоколом огляду цього відеозапису суд визнає недопустимими доказами.

Втім, відеозапис досліджувався й суд зобов`язаний надати оцінку отриманій інформації з нього.

Вказаний відеозапис є чорнобілим, зафіксована частина обстановки від того моменту як ОСОБА_6 прийшов на роботу, відрізки запису з різних камер та ракурсу на робочі столи, зафіксовані відвідувачі та інші працівники й наявна техніка, приладдя тощо. Загалом обстановка є спокійною, спокійною є й поведінка обвинуваченого, завершується запис, що він дійсно бере ноутбук в руки, махає рукою свідку ОСОБА_13 й виходить з приміщення.

Відеозапис змонтований на власний угляд свідком ОСОБА_17 й не містить інформації на підтвердження висунутого обвинувачення, водночас не спростовує версію обвинуваченого щодо неналежності цього ноутбука потерпілій, як і не спростовує показання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_26 .

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Цих вимог процесуального закону також не дотримано з поданням суду копій документів (зображення ноутбука, видаткової накладної) й не доведено, що оригінал подати неможливо.

Водночас постало й питання хто саме надав органу дізнання фото ноутбуку й чи належить цей ноутбук потерпілій ОСОБА_11 , а не свідку ОСОБА_26 , оскільки аналогічно не прийнято жодних процесуальних рішень при отриманні цього документа дізнавачем.

Як і щодо наданого скриншот листування, наданого можливо потерпілою ОСОБА_11 або свідком сторони обвинувачення ОСОБА_17 .

Між ким та коли велось це листування також достеменно встановити неможливо, але на зображенні знизу міститься дата 09 вересня 2020 року із початком листування, що підтверджує показання обвинуваченого про те, що його звинуватили у крадіжці приблизно через 2 тижня після його звільнення.

За змістом цієї частини листування, наданої суду у вигляді скриншота, не вбачається жодних розмов щодо викрадення майна, суперечок, визнання або заперечення цього факту обвинуваченим тощо.

Обвинувачений під час свого допиту й не заперечував, що йому дійсно про це писали, але листування було довгим, в основному стосувалось заробітної плати, на питання про краіжку не відповідав, бо не розумів як це його стосується.

Отже, фактичні дані, що містяться у цих досліджених документах не є належними, оскільки прямо чи непрямо не підтверджують причетність саме ОСОБА_6 до вчинення кримінального проступку, і з огляду на це його винуватість викликає обґрунтований сумнів, що не узгоджується з принципом доказування поза розумним сумнівом, який власне і повинен застосовуватись при оцінці доказів.

Згідно зі ст. 92 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом» й таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Разом із цим, відповідно до положень статей 7, 23 КПК України, дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку, що вони не спростовують версії обвинуваченого.

За таких обставин суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, належно оцінивши їх у сукупності та кожен окремо з точки зору допустимості й достатності, витлумачивши всі сумніви на користь обвинуваченого, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела того факту, що ОСОБА_6 мав прямий умисел на вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, причетний до його вчинення й факту викрадення ним чужого майна.

Суд визнав частину доказів неналежними й недопустими, разом з тим, суд використовував інформацію з цих джерел для обґрунтування рішення про виправдання особи, виходячи з такого.

Серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені положення процесуального закону судом були дотримані, оскільки при ухваленні цього вироку враховані правові позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема викладені в постанові від 18 грудня 2019 року (провадження № 51-3127км19).

Так, докази, отримані стороною обвинувачення з істотним порушенням вимог КПК України під час досудового розслідування, надані суду для доведення винуватості ОСОБА_6 й визнані судом недопустимими, не можуть бути покладені в основу обвинувачення, але інформація з цих джерел може використовуватися для обґрунтування висновків про невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Задля розв`язання завдань, визначених ст. 2 КПК України, зміст та форма кримінального провадження, яким відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого КК України, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначених в ст. 7 КПК України, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність. В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України та положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Тобто зазначена конституційна норма та процесуальна норма, передбачена ст. 17 КПК України, на відміну від ст. 86 КПК України, передбачають неможливість використання недопустимих доказів саме для обґрунтування обвинувачення.

Системне тлумачення зазначених норм дає підстави до висновку, що докази, отримані стороною обвинувачення з істотним порушенням процесуального порядку, й визнані на цій підставі недопустимими, не можуть бути покладені в основу його обвинувачення, проте інформація з цих джерел може використовуватись для обґрунтування невинуватості виправданого. Позбавлення сторони захисту такого права призводить до покладення на неї негативних наслідків порушень закону, допущених стороною обвинувачення при отриманні доказів, що виправдовують особу1.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Підсумовуючи викладене, суд вважає необхідним визнати обвинуваченого ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні 24 серпня 2020 року таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а саме ноутбука «Asus VivoBook 15 X542UN (X542UN-DM041T) Dark Grey» разом із зарядним пристроєм, оскільки не доведено, що це кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_32 .

Слід також вказати, що у промові захисника для судових дебатів, надісланій до суду, та під час проведення самих дебатів зазначалось про порушення вимог п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у цьому провадженні. Втім вказані обставини перевірялись у підготовчму судовому засіданні, за наслідками чого була постановлена ухвала та мотиви прийнятого рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника суд не вважає необхідним наводити повторно. 2

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 94, 100, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдати за недоведеністю вчинення цього правопорушення обвинуваченим ОСОБА_32 .

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні у розмірі 150 грн віднести на рахунок держави.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: флеш-носій, на якому наявний відеозапис з камер відеоспостереження за адресою: м. Київ, вул. Затишна, 7Б, зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

1 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (провадження № 51-3127км19). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/86505861.

2 Ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року. URL: ОСОБА_42