Справа № № 585/1717/20
Номер провадження 1-в/585/19/22
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
21 листопада 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в режимі відеоконференції, клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1965 р.н. про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, -

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про звільнення від покарання у порядку ст. 152 КВК України та ст. 80 КК України, в якому просив визнати за можливе застосувати відносно нього давності, та звільнити його від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року , постановленого без дотримання норм матеріального права і істотними порушеннями вимог КПК у зв`язку з закінченням строку давності його виконання, станом на 15.02.2020 року.

Вимоги клопотання мотивує тим, що упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання, починаючи з поліпшення умов утримання і до можливості зміни виду покарання, або звільнення від його відбування. Відповідно до ч. 5 ст. 80 та п.5 ч.1 ст. 80 КК України щодо нього особисто суд може визнати за можливе застосування давності та звільнити його від відбування покарання, а в разі якщо суд визнає за неможливе застосування давності , то законодавець гарантує зміну виду покарання з довічного позбавлення волі, та у випадку з його вироком від 11.10.2004 року, він автоматично переноситься до п.5 ч.1 ст. 80 КК України , де звільнення, є обов`язковим, а оскільки щодо нього незаконно продовжує виконуватися покарання у виді довічного позбавлення волі, то ст. 80 КК України не застосована. Вважав, що окрім закінчення перебігу строку давності виконання вироку, він безумовно відбув вже мінімальний строк довічного позбавлення волі 15 років і 1 місяць і навіть більше. Очевидна незаконність вироку Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року: вступна його частина, містить у собі неіснуючу судимість за вироком Охтирського міського суду Сумської області від 15.12.1988 року за ч. 1 ст. 196 КК України 1960 року. Насправді ж він був засуджений за ч.1 ст. 196-1 КК України 1960 року та відповідно пункту г) пункту 1 розділу ІІ « Прикінцевих та перехідних положень» КК України , ч. 3 ст. 88 КК України ця судимість декриміналізована, а він вважається не судимим. Мотивувальна частина містить всупереч забороні ч. 3,4 ст. 676 КК України дві обтяжуючі обставини; - рецидив злочину , негативна характеристика резолютивна частина цього вироку, містить у собі не припинену, обрану безстроково міру запобіжного заходу тримання під вартою.

В ході розгляду справи в суді ОСОБА_4 неодноразово уточнював своє клопотання і остаточно просив: скасувати розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності, а саме: Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, де вказано про набрання чинності даним вироком 15.02.2005 року, оскільки 28.02.2005 року Верховний Суд України видав нове рішення; зупинити виконання вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, бо воно було прийнято до виконання без розпорядження Верховного Суду України; змінити йому запобіжний захід у зв`язку з кінцевим документом на підписку про невиїзд або особисте зобов`язання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 своє уточнене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 клопотання засудженого ОСОБА_4 підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд вислухавши пояснення засудженого, його адвоката та прокурора ознайомившись з матеріалами справи прийшов до наступних висновків.

Вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року ОСОБА_4 засуджений за ст.ст.115 ч.2 п.13, 296 ч.3, 122 ч.1 КК України і йому на підставі ст..70 ч.1 КК України призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахується з 29 квітня 2004 року. Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_4 час затримання під час проведення досудового слідства з 23.03.2004 року по 26.03.2004 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року щодо ОСОБА_4 без змін.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності, вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року відносно ОСОБА_4 за ст.ст.115 ч.2 п.13, ст. 296 ч.3, ст. 122 ч.1 КК України набрав чинності 15 лютого 2005 року (а.с.56 справи № 1-17).

Для відбування покарання за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року ОСОБА_4 було направлено до Роменської виправної колонії № 56.

Вироком Охтирського міського народного суду Сумської обл. від 15 грудня 1988 року ОСОБА_4 було визнано винним за ч.1 ст. 196-1 КК УССР і назначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з відбуванням в виправно-трудовій колонії суворого режиму (а.с.21).

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, такі питання: 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 4 ч.2 ст.539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.14 ч.1 ст.537 цього Кодексу.

Відповідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.90р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків" до питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться: а) про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; б) про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; в) про усунення описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого тощо.

Згідно ст. 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 534 КПК України, Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

На підставі ч.1, ч.2 ст. 535 КПК України, судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено нормами КПК.

Набрання судовим рішенням законної сили є передумовою звернення його до виконання вироку і для того, щоб таке рішення набуло обов?язковості для всіх органів, організацій, посадових осіб і громадян.

Своєчасне звернення до виконання вироку, який набрав законної сили, покладається на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок.

Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

В даному випадку, вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, набрав законної сили 15 лютого 2005 року, після проголошення ухвали колегією Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року. Згідно чинного законодавства Апеляційним судом Сумської області після повернення матеріалів кримінального провадження до суду з Верховного Суду України, було винесено розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що відносно нього по даному кримінальному провадженню мається ще одна ухвала Верховного Суду України, оскільки супровідний лист який мається в матеріалах справи (а.с.50 т.3 матеріалів кримінального провадження) містить виправлення в даті направлення, суд не може взяти до уваги, оскільки причин виправлення в даті направлення супровідного листа не встановлено, а матеріали кримінального провадження не містять доказів наявності будь-якого іншого судового рішення Верховного Суду України, ніж є в матеріалах справи.

Крім того, як вбачається зі змісту клопотання засуджений ставить питання в порядку п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, що виходять за межі вимог зазначеної статті.

Порушені засудженим питання не можуть бути вирішені в порядку п.14ст.537 КПК України, у зв`язку з чим Роменський міськрайонний суд Сумської області не наділений повноваженням стосовно їх вирішення та прийняття рішення по суті.

Враховуючи вищевикладене, та те, що з прохальної частини та з пояснень засудженого ОСОБА_4 не вбачається жодних протиріч та сумнівів під час виконання вироку Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року, які можуть бути вирішені в порядку п.14ст. 537, ст.539 КПК України, то в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537- 539 КПК України, Суд,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1965 р.н. про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Повний текст ухвали оголошено 25 листопада 2022 року о 08 годині 00 хвилин.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_7