Справа № 214/4746/20
1-кп/214/240/22
У Х В А Л А
Іменем України
18 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі,( в режимі відеоконференції) , кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000452 від 13.03.2020 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Так, на думку прокурора, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки має право ознайомитись з матеріалами справи та знатиме їх анкетні дані, місця мешкання. Окрім того, прокурор вважає, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, у зв`язку з тим, що обвинувачується у вчинення злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, не працює, та фактично відсутні фактори, які б утримали його від укривання від суду. Також, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність, оскільки діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин, була його єдиним джерелом доходу. До того ж, ОСОБА_6 неодноразово судимий за умисні корисливі злочини. Окрім того, на думку прокурора, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 зможе безперешкодно спілкуватися з особами, які в подальшому можуть бути обвинуваченими або свідками у цій справі, а також, знищити або сховати інші речові докази по справі.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора. При цьому, захисник обвинуваченого зазначила, що відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки він ще відбуває покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України а наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній тривалий час ніде не працює, розлучений, проживав до затримання з неповнолітнім братом, має неповнолітню дитину, яка проживає окремо з матір`ю, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, може незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Крім того, колегією суддів було досліджено клопотання захиснка ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обгрунтування клопотання адвокат зазначає, що справа відносно її підзахисного розглядається тривалий час, а саме більше двох років. Першим складом суду були допитані усі свідки по справі, які на її думку, не підтвердили винуватість обвинуваченого. Змінивши склад суду , а саме головуючого судді, слухання даного кримінального провадження було розпочато з самого початку, а ОСОБА_8 і наділі переубуває під вартою. Також вказує, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрацію. Також обвинувачений має дружину та малолітню дитину, яка потребує його батьківської уваги, позитивну характерустику з місця його проживання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 можливість переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, в якій обвинувачується, є підставою для продовження останнім саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Колегією суду, було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

У клопотанні захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_6 - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК Українина строк, що не перевищує двох місяців, тобто строком до 16 січня 2023 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Повний текст ухвали складений та оголошений 21 листопада 2022 року о 13-30 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2