Номер провадження: 11-кп/813/1932/22
Справа № 518/1454/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретар судового засідання: ОСОБА_5 ,
Прокурора: ОСОБА_6
Обвинуваченої ОСОБА_7 ,
Захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000448 за апеляційною скаргою прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 18.07.2022 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в:
Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 18.07.2022 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку селища Овідіополь, Овідіопольського району, Одеської області, проживаючу в квартирі АДРЕСА_1 , визнано винною та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, призначено їй покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Покладено виконання обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 3 ч. 3 ст.76 КК України.
Залишено без розгляду цивільний позов, вирішено питання процесуальних витрат.
Встановлені судом обставини
ОСОБА_7 , обіймаючи посаду спеціаліста та головного спеціаліста першої категорії відділу соціальних допомог та компенсацій управління праці та соціальної політики Ширяївської районної державної адміністрації (далі - також Управління), пов`язану з розпорядженням бюджетними коштами, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи надані їй повноваження всупереч інтересам служби, умисно, з корисливих мотивів, порушуючи порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги та забезпечення завдань реалізації державної політики з питань соціального захисту населення встановлених законодавством про державну соціальну допомогу, посадові обов`язки, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні Управління, розташованого у будинку АДРЕСА_2 :
- у 2013 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на розтрату бюджетних коштів, діючи повторно, незаконно заволоділа отриманими від ОСОБА_10 (далі - також ОСОБА_10 ) документами, які містять персональні дані для отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - також документи), що визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року (далі - також Порядок №250), внесла відомості до заяв про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій (далі - також заява) від 01 жовтня 2013 року, 29 січня 2015 року, 10 липня 2015 року, 21 червня 2016 року, 01 липня 2016 року, 21 січня 2017 року, а також до декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (далі - також декларація) від 01 жовтня 2013 року, 29 січня 2015 року, 01 липня 2016 року, й здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_10 в електронній базі «АSORD» (далі - також електронна база) з метою незаконного нарахування останній грошових коштів, як державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - також допомога), нарахування яких передбачено Порядком №250; у подальшому, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , яка не перебуває на обліку в центрі зайнятості, не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 10 Порядку №250, використовуючи свій персональний код №14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_10 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази й безпідставно здійснила нарахування грошових коштів в інтересах ОСОБА_10 , як допомоги; внаслідок чого протягом 2013 - 2017 років ОСОБА_10 незаконно перераховані грошові кошти, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 66623 гривні 86 копійок; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
- у 2015 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на розтрату бюджетних коштів, діючи повторно, незаконно заволоділа отриманими від ОСОБА_11 (далі - також ОСОБА_11 ) документами, що визначені Порядком №250 та внесла відомості до заяв від 28 травня 2015 року, 10 листопада 2015 року, 15 грудня 2016 року, а також до декларацій від 10 листопада 2015 року, 15 грудня 2016 року, 01 липня 2016 року й здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_11 в електронній базі з метою незаконного нарахування їй грошових коштів, як допомоги, нарахування яких передбачено Порядком №250; у подальшому, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 , яка не перебуває на обліку в центрі зайнятості, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 10 Порядку №250, використовуючи свій персональний код №14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_11 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила нарахування грошових коштів ОСОБА_11 , як допомоги; внаслідок чого протягом 2015 - 2016 років ОСОБА_11 незаконно перераховані грошові кошти, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 62752 гривні 44 копійки; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
- у 2015 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на розтрату бюджетних коштів, діючи повторно, незаконно заволоділа отриманими від ОСОБА_12 (далі - також ОСОБА_12 ), документами, що визначені Порядком №250 та внесла відомості до заяв від 02 лютого 2015 року, 11 серпня 2015 року, 06 грудня 2016 року, а також до декларацій від 02 лютого 2015 року, 11 серпня 2015 року, 06 грудня 2016 року, й здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_12 , в електронній базі з метою незаконного нарахування їй грошових коштів, як допомоги, нарахування яких передбачено Порядком №250; у подальшому, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 , яка не перебуває на обліку в центрі зайнятості, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 10 Порядку №250, використовуючи свій персональний код №14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_12 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила нарахування грошових коштів ОСОБА_12 , як допомоги; внаслідок чого протягом 2015 - 2017 років ОСОБА_12 , незаконно перераховані грошові кошти, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 7678 гривень 82 копійки; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
- у серпні 2016 року, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на розтрату бюджетних коштів, діючи повторно, незаконно заволоділа отриманими від ОСОБА_13 (далі - також ОСОБА_13 ), документами, що визначені Порядком №250 та внесла відомості до заяви від 16 серпня 2016 року, а також до декларацій від 16 серпня 2016 року й здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_13 , в електронній базі з метою незаконного нарахування їй грошових коштів, як допомоги, нарахування яких передбачено Порядком №250; у подальшому, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 , яка не перебуває на обліку в центрі зайнятості, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 10 Порядку №250, використовуючи свій персональний код №14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_13 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила нарахування грошових коштів ОСОБА_13 , як допомоги; внаслідок чого протягом 2016 - 2017 років ОСОБА_13 , незаконно перераховані грошові кошти, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 18667 гривень 52 копійки; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
- у 2013 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на розтрату бюджетних коштів, діючи повторно, незаконно заволоділа отриманими від ОСОБА_14 (далі - також ОСОБА_14 ), документи, що визначені Порядком №250 та внесла відомості до заяв від 02 серпня 2016 року, 02 лютого 2017 року, а також до декларації від 02 серпня 2016 року та декларації на умовно-позначеному аркуші «73» в особовій справі, й здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_14 , в електронній базі з метою незаконного нарахування їй грошових коштів, як допомоги, нарахування яких передбачено Порядком №250; у подальшому, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 , яка не перебуває на обліку в центрі зайнятості, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 10 Порядку №250, використовуючи свій персональний код №14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_14 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; - надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила нарахування грошових коштів ОСОБА_14 , як допомоги; внаслідок чого протягом 2016 - 2017 років ОСОБА_14 , незаконно перераховані грошові кошти, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 8539 гривень 84 копійки; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
- у 2016 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на привласнення та заволодіння бюджетними коштами, діючи повторно, підшукала для отримання допомоги ОСОБА_15 (далі - також ОСОБА_15 ), якій запропонувала для отримання допомоги надати документи, що визначені Порядком №250, повідомивши ОСОБА_15 про відсутність законних підстав для отримання допомоги, а у разі надання згоди на участь в такій злочинній діяльності остання має сплати їй частину незаконної винагороди від нарахованих сум допомоги, тоді вона забезпечить оформлення й нарахування відповідної допомоги; після чого, за попередньою змовою з нею, ОСОБА_15 погодилася на такі пропозицію та умови; надалі обвинувачена, в порушення пунктів 2.2, 2.7 Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 19.09.2006 №345 (далі - Інструкція №345) не внесла заяву від 01 листопада 2016 року та декларацію до журналу реєстрації приймання заяв і документів для призначення усіх видів соціальної допомоги, однак здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_15 в електронній базі з метою незаконного нарахування їй грошових коштів, як допомоги, нарахування яких передбачено Порядком №250; у подальшому, достовірно знаючи, що ОСОБА_15 , яка не перебуває на обліку в центрі зайнятості, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 10 Порядку №250, використовуючи свій персональний код №14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_15 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; - надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила незаконні дії щодо остаточного оформлення та подальшого нарахування бюджетних грошових коштів на індивідуальний рахунок ОСОБА_15 , яка після нарахування та отримання допомоги, діючи як посібник, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 191 КК, в невстановлених місцях, на території колишнього Ширяївського району Одеської області, в невстановлені дати, час, при особистих зустрічах передавала їй половину незаконно отриманих як допомога грошових коштів; внаслідок чого протягом 2016 року, вона діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 незаконно заволоділи бюджетними грошовими коштами, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 23855 гривень 01 копійка; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - привласнення та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
-у 2016 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на привласнення та заволодіння бюджетними коштами, діючи повторно, знаходячись у невстановленому місці, зустрілася з ОСОБА_15 якій запропонувала для отримання державної соціальної допомоги сім`ям з дітьми надати документи, що визначені Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі Порядок №1751), повідомивши ОСОБА_15 про відсутність законних підстав для отримання допомоги, а у разі надання згоди на участь в такій злочинній діяльності остання має сплати їй частиу незаконної винагороди від нарахованих сум допомоги, тоді вона забезпечить оформлення й нарахування відповідної допомоги; після чого, за попередньою змовою з нею, ОСОБА_15 погодилася на такі пропозицію та умови; в подальшому отримала від ОСОБА_15 документи, що визначені Порядком №1751 та внесла відомості до заяви від 12 травня 2016 року, а також до декларацій 12 травня 2016 року й здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_15 в електронній базі з метою незаконного нарахування їй грошових коштів, як допомоги, нарахування яких передбачено Порядком №1751; згодом, достовірно знаючи, що ОСОБА_15 , яка має дитину народжену у шлюбі на користь якої стягуються аліменти, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 33 Порядку №1751, використовуючи свій персональний код № 14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_15 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила незаконні дії щодо остаточного оформлення та подальшого нарахування бюджетних грошових коштів на індивідуальний рахунок ОСОБА_15 , яка після нарахування та отримання допомоги, діючи як посібник, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 191 КК, в невстановлених місцях, на території колишнього Ширяївського району Одеської області, в невстановлені дати, час, при особистих зустрічах передавала їй половину незаконно отриманих як допомога грошових коштів; внаслідок чого протягом 2016 - 2017 років, вона діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 незаконно заволоділи бюджетними грошовими коштами, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 30067 гривень 92 копійки; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - привласнення та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
-у 2016 році, більш точна дата досудовим слідством не встановлена, продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на привласнення та заволодіння бюджетними коштами, діючи повторно, створила відповідні умови для незаконного нарахування соціальної виплати у вигляді допомоги при народжені дитини, передбаченої статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі Закон 2811-XII), здійснила подання відповідної заявки на виплату такої допомоги для виділення грошових коштів з державного бюджету та знаходячись у невстановленому місці, зустрілася з ОСОБА_15 , якій запропонувала отримати допомогу при народжені дитини передбаченої Законом 2811-XII, повідомивши ОСОБА_15 про відсутність законних підстав для отримання допомоги, а у разі надання згоди на участь в такій злочинній діяльності остання має сплати їй частину незаконної винагороди від нарахованих сум допомоги, тоді вона забезпечить оформлення й нарахування відповідної допомоги; після чого, за попередньою змовою з нею, ОСОБА_15 погодилася на такі пропозицію та умови; пізніше, в порушення пункту 2.1 Інструкції №345 без отримання від ОСОБА_15 заяви та декларації здійснила реєстрацію персональних даних ОСОБА_15 в електронній базі; згодом, достовірно знаючи, що ОСОБА_15 , дитину не народжувала, тому не має права на призначення допомоги, в порушення пункту 11 Порядку № 1751, використовуючи свій персональний код № 14 та унікальний пароль доступу, внесла в електронну базу відомості щодо ОСОБА_15 , чим створила умови для незаконного призначення допомоги; надалі, використовуючи свій персональний код №14 і унікальний пароль доступу, увійшла до електронної бази, й безпідставно здійснила незаконні дії щодо остаточного оформлення та подальшого нарахування бюджетних грошових коштів на індивідуальний рахунок ОСОБА_15 , яка після нарахування та отримання допомоги, діючи як посібник, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 191 КК, в невстановлених місцях, на території колишнього Ширяївського району Одеської області, в невстановлені дати, час, при особистих зустрічах передавала їй половину незаконно отриманих як допомога при народжені дитини грошових коштів; внаслідок чого в березні 2016 року, вона діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 незаконно заволоділи бюджетними грошовими коштами, як допомога, чим державному бюджету завдані збитки в загальному розмірі 12900 гривень; за таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК за ознаками, - привласнення та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню. В обґрунтування доводів, посилаючись на зміст положень ст.ст. 75, 45 КК України зауважує про те, що за вчинення корупційного кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ст.191 КК України, не застосовується покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
Просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності на строк 3 роки.
Позиції сторін
Прокурор підтримав апеляційну скаргу, обвинувачена та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризує особу обвинуваченої і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до положень ч. 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за яке її засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.
Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність слід скасувати з таких підстав.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Засадами ч.1 ст.75 КК України визначено: якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У примітці до ст.45 КК України зазначено, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364 - 1, 365 - 2, 368-369 - 2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366 - 2, 366 - 3 цього Кодексу.
Вищезазначених вимог Закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції дотримано не було.
Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.191 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, суд першої інстанції вказав про те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувалася, розкаюється у вчиненому, добровільно здійснила усунення заподіяної шкоди шляхом часткового повернення грошових коштів до державного бюджету, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, має вищу освіту, після звільнення з Управління зі слів продовжує працювати не офіційно, має на утриманні матір, що хворіє, натепер не становить суспільної небезпеки. Пом`якшуваною покарання обставиною є щире каяття, обтяжувальних покарання обставин не встановлено. Також суд зазначив про те, що приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої, за якою орган пробації вважає, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюються як середній, а ризик небезпеки для суспільства, зокрема для окремих осіб, оцінюються як низький, виправлення обвинуваченої можливе без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства і пропонує у разі звільнення від покарання з випробуванням покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені частинами 1, 3 статті 76 КК.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження та мотивів прийнятого судового рішення, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме при призначенні покарання обвинуваченій застосовано положення ст.75, 76 КК України, які не підлягали застосуванню.

Як зазначено вище, за змістом примітки до ст.45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.191 КК України вважається корупційним кримінальним правопорушенням. Положеннями ст.75 КК України та, відповідно, ст.76 КК України, не передбачено застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення корупційного кримінального правопорушення, на що судом першої інстанції не було звернуто уваги.
В частині призначеного обвинуваченій покарання вирок суду не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований.
Відповідно до змісту ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Пунктом 4 ч.1 ст.420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд, у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувалася, розкаюється у вчиненому, добровільно здійснила усунення заподіяної шкоди шляхом часткового повернення грошових коштів до державного бюджету, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, має вищу освіту, після звільнення з Управління зі слів продовжує працювати не офіційно, має на утриманні матір, що хворіє, не становить суспільної небезпеки. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановлено. З врахуванням зазначеного, достатнім, співмірним вчиненому є покарання в межах санкції ч.3 ст.191 КК України у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі з призначенням додаткового покарання на строк 2 роки, без застосування ст. 75 КК України.
Разом з цим суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи прокурора, викладені в прохальній частині апеляційної скарги щодо призначення ОСОБА_7 більш суворого розміру основного та додаткового покарання, оскільки апеляційна скарга не обґрунтована мотивами невідповідності призначеного ОСОБА_7 основного та додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Є безпідставними доводи, викладені в прохальній частині апеляційної скарги, щодо визнання винуватості ОСОБА_7 апеляційним судом під час ухвалення вироку, оскільки вина обвинуваченої, наявність та доведеність якої встановлена судом першої інстанції, стороною обвинувачення не оспорюється.
У зв`язку із встановленим, апеляційна скарга прокурора має бути задоволена частково.
Керуючись ч.15 ст.615, ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 18.07.2022 щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.191 КК України у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності на строк 2 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 в порядку виконання цього вироку.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4