УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року

м. Харків

справа № 619/2632/18
провадження № 1-кп/638/1225/22

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого по кримінальному провадженню № 0000507 від 07 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000507 від 07 квітня 2018 року, з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України.

09 грудня 2022 року у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання, в якому, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких злочинів, наявний ризик переховування обвинуваченого від суду внаслідок репутації останнього, вважав за необхідне продовжити стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики є недоведеними, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, має на утриманні дитину, в силу статті 89 КК України раніше не судимий. Просив запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Судова колегія, вислухавши учасників судового провадження, та дослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, доходить таких висновків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими статтею 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виглдяді троимання під вартою до 19 грудня 2022 року включно.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, тому є підстави вважати, що ОСОБА_6 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватись від суду, а, зважаючи на те, що раніше обвинувачений неодноразово вчиняв тяжкі злочини, а тому, перебуваючи на свободі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час продовжують існувати ризики, наявність яких була встановлена при обранні запобіжного заходу, передбачені п. п. 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що на даній стадії судового провадження наявні правові підстави для продовження застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Необхідность продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У судовому засіданні встановлено те, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини по справі під час судового провадження і на це вказує характер протиправних дій, обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні яких він підозрюються і щодо яких є обгрунтована органами досудового слідства підозра.

Крім того, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло цілодобово або в певний період доби, суд виходить з того, що його застосування в умовах воєнного стану є недоцільним.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які на даний час не зменшились, тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, судова колегія вважає, що вказане свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тому судова колегія дійшла висновку про необхідність продовжити запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою шістдесят днів, тобто до 06 лютого 2023 року, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись, статтями 314-316, 369 КПК України, колегія суддів -

постановила:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06 лютого 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Строк дії ухвали до 06 лютого 2023 року.

Повний текст ухвали складено та проголошено 09 грудня 2022 року.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3