Справа № 461/2530/23
Провадження № 1-кс/461/1914/23
УХВАЛА

іменем України

10.04.2023 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 29.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України,-

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м.Львова зі скаргою в якій просить:

1) скасувати постанову процесуального прокурора Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 від 05.04.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000333 від 29.11.2016 року, про відмову у задоволенні клопотання від 27.01.2023 р.;

2) зобов`язати уповноваженого прокурора Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000333 від 29.11.2016 року, повторно розглянути клопотання від 27.02.2023 року, в порядку визначеному статтею 220 КПК України, повідомити заявника про результати розгляду клопотання або надати на нього відповідь у вигляді вмотивованої постанови (у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання) протягом трьох днів з моменту отримання копії ухвали слідчого судді;

3) у межах здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому КПК України, взяти розгляд його клопотання від 27.01.2023 р. уповноваженим прокурорм який здійснює процесуальне керівництво досудового розслідування у справі № 0000333 від 29.11.2016 року, на контроль слідчого судді.

Свої вимоги мотивує тим, що в СУ ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 29.112016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, за процесуальним керівництвом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

Так, 27.01.2023 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого управління ГУНП у Львівській області з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 30.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Ввказане кримінальне провадження № 0000180 від 30.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України постановою прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 від 04.08.2022 р. було об`єднано з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 29.112016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, з присвоєнням об`єднаному провадження номера № 0000333. Прокурор його в порядку ст. 220 КПК України не розглянув. Ухвалою слідчого судді від 14.02.2023 р. у справ № 461/811/23 прокурора було зобов`язано розглянути зазначене клопотання. Прокурор Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 05.04.2023 р. виніс постанову про відмову у задоволенні клолпотання та направив її скаржнику супровідним листом №30.54/02-121ВИХ-23 від 05.04.2023 р. Скаржник вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню оскільки вона недосттньо мотивована та обгрунтована.

Скаржник вказує, що його заявами, поясненнями та долученими до них доказами, підтверджується заподіяння ОСОБА_3 моральної та матеріальної шкоди незаконним звільненням з роботи.

Зокрема, скаржник вказує на відсутність у оскаржуваній постанові посилання на конкретні матеріали справи, а також на відповідні процесуальні дії, які свідчать про відсутність даних про наявність підстав для визнання його потерпілим або відсутність даних про спричинення йому шкоди. Скаржник вважає висновки прокурора передчасними та такими, які не ґрунтуються на дослідженні усіх обставин кримінального провадження.

Скаржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведених положень вважаю, за можливе провести розгляд скарги за відсутності скаржника.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З урахуванням наведених положень вважаю, за можливе провести розгляд скарги за відсутності прокурора.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 27.01.2023 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого управління ГУНП у Львівській області з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 30.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Вказане кримінальне провадження № 0000180 від 30.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України постановою прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 від 04.08.2022 р. було об`єднано з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 29.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, з присвоєнням об`єднаному провадження номера № 0000333.

Процесуальне керівництво у провадженні визначено за Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону, а органом досудового розслідування визначено Слідче управління ГУ НП у Львівській області.

Ухвалою слідчого судді від 14.02.2023 р. у справ № 461/811/23 прокурора було зобов`язано розглянути зазначене клопотання. 30.01.2023 року до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону скаржником було подано клопотання про вчинення процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні.

На виконання даної ухвали прокурором Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 05.04.2023 р. було розглянуто відповідне клопотання та постановою від 05.04.2023 р. було відмовлено у задоволенні клопотання та направлено скаржнику супровідним листом №30.54/02-121ВИХ-23.

Як наведено вище, відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частинами 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Згідно з ч.2 даної норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення нею кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. У частині 3 вказаної статті зазначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Під час досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування;

3) доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування;

4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

5) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

7) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих;

8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування;

9) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

10) погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання;

11) повідомляти особі про підозру;

12) пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом;

13) затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання;

14) звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

15) підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом;

16) погоджувати запит органу досудового розслідування про міжнародну правову допомогу, передання кримінального провадження або самостійно звертатися з таким клопотанням в порядку, встановленому цим Кодексом;

17) доручати органу досудового розслідування виконання запиту (доручення) компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу або перейняття кримінального провадження, перевіряти повноту і законність проведення процесуальних дій, а також повноту, всебічність та об`єктивність розслідування у перейнятому кримінальному провадженні;

18) перевіряти перед направленням прокуророві вищого рівня документи органу досудового розслідування про видачу особи (екстрадицію), повертати їх відповідному органу з письмовими вказівками, якщо такі документи необґрунтовані або не відповідають вимогам міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи законам України;

19) доручати органам досудового розслідування проведення розшуку і затримання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення за межами України, виконання окремих процесуальних дій з метою видачі особи (екстрадиції) за запитом компетентного органу іноземної держави;

20) оскаржувати судові рішення в порядку, встановленому цим Кодексом;

21) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Аналіз наведених положень чинного процесуального законодавства вказує на те, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, наділений повноваженнями стосовно визначення потерпілих у кримінальному провадженні з дотриманням положень чинного КПК або відмовляти у задоволенні відповідного клопотання з дотриманням відповідної процедури. Також, прокурор зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, шляхом здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:

місце і час прийняття постанови;

прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;

мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст прийнятого процесуального рішення;

місце та час (строки) його виконання;

особу, якій належить виконати постанову;

можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає наведеним вимогам закону. Зокрема, вона містить вступну частину, з відомостями про місце і час її прийняття; дані про прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальну частину, з посиланням на відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК; резолютивну частину, яка містить відомості про зміст прийнятого процесуального рішення; дані про можливість та порядок оскарження постанови.

Крім того, наведена постанова містить належне обґрунтування відсутності підстав для задоволення клопотання на даному етапі досудового розслідування. Зокрема, прокурор навів дані щодо обсягу обставин які підлягають доказуванню, мотиви відсутності підстав для задоволення клопотання та вчинення відповідних процесуальних дій.

Оцінюючи доводи скаржника щодо відсутності у оскаржуваній постанові даних про конкретні матеріали кримінального провадження та посилання на зміст обставин встановлених органом досудового розслідування, враховую наступне.

Згідно ч. 1 статті 221 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до статті 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Отже, наведені положення закону покладають на слідчого та прокурора відповідальність за збереження відомостей які відносяться до таємниці досудового розслідування. Зокрема, слідчий та прокурор наділені повноваженнями не відкривати сторонам досудового розслідування матеріали кримінального провадження, ознайомлення з якими на відповідній стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Наведене свідчить, що мотивуючи постанову слідчий чи прокурор, з метою забезпечення виконання завдань досудового розслідування, може визначати такий обсяг доказів який не зашкодить виконанню цих завдань.

Таким чином, доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Як вказано вище, статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, а також втручатись у закріплену статтями 36, 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого та прокурора.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що скарга ОСОБА_3 в цій частині не підлягає до задоволення.

Стосовно інших заявлених вимог скаржника, то такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 532 КПК України, ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Зі змісту ст. 533 КПК України вбачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень стаття 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Виходячи з наведених норм закону, підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання уповноваженої особи на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000333 від 29.11.2016 року, повідомити суд про виконання даної ухвали, слідчий суддя не знаходить адже наведені положення мають імперативний характер, тобто рішення (ухвала) слідчого судді підлягає обов`язковому виконанню.

Виходячи з того, що у задоволенні скарги в частині скасування оскаржуваної постанови відмовлено, підстав для взяття розгляду клопотання скаржника від 27.01.2023 р. уповноваженим прокурорм який здійснює процесуальне керівництво досудового розслідування у справі № 0000333 від 29.11.2016 року, на контроль слідчого судді, немає.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України, слдічий суддя, -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 29.11.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, - відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1