Справа № 523/5731/18
Провадження №1-кп/523/207/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000813, внесене до ЄРДР 13.02.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, а також цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до вказаного підсудного «Про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних злочином»,

У С Т А Н О В И В:
11.08.2017 року, в період часу з 21:00 до 00:00 годин, підсудний ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , де проживає знайомий йому потерпілий ОСОБА_6 , діючи умисно, дочекавшись коди потерпілий вийде з кухні, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі столу належний останньому мобільний телефон марки «Apple iPhone SE», в корпусі білого кольору, вартістю 7000грн, заволодівши яким вказаний підсудний, розпорядився викраденим на свій власний розсуд та спричинив потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 12.08.2017 року, в післяобідній час доби, підсудний ОСОБА_5 , перебуваючи в дворі будинку по АДРЕСА_3 , де разом з потерпілим ОСОБА_6 розпивали спиртні напої, в ході вживання яких останній заснув на лавці, а підсудний, скориставшись безпорадним станом потерпілого, таємно викрав з його кишені ключі від квартири АДРЕСА_2 , де перебувало майно потерпілого та яке вказаний підсудний визначив об`єктом свого злочинного посягання.

В подальшому, підсудний ОСОБА_5 того ж дня, в післяобідній час доби, діючи спільно та за попередньою змовою з іншою особою, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю, прибули до будинку АДРЕСА_4 , де мешкає їх знайомий потерпілий ОСОБА_6 , та розробили злочинний план, відповідно до якого вказаний підсудний мав залишитись біля будинку та слідкувати за оточуючою обстановкою, а інша особа з використанням ключів, які передав йому підсудний, проникне до квартири АДРЕСА_5 зазначеного будинку, звідки таємно викраде телевізор марки «Samsung».

Діючи за раніше розробленим планом, підсудний ОСОБА_5 передав іншій особі, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю, ключі від квартири, які попередньо викрав у потерпілого ОСОБА_6 , та залишився спостерігати біля будинку.

У свою чергу, інша особа, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі смертю, піднявшись на 5 поверх будинку АДРЕСА_4 , відімкнув вхідні двері квартири АДРЕСА_5 та проник до неї, звідки вказана особа, діючи умисно, таємно викрала належний потерпілому ОСОБА_6 телевізор марки «Samsung», серії НОМЕР_1 , вартістю 27000грн, заволодівши яким означена особа та підсудний ОСОБА_5 розпорядились викраденим на власний розсуд шляхом його продажу та спричинили зазначеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, - не з`явився, попередньо звернувшись до суду з відповідною заявою щодо проведення судового розгляду за його відсутністю, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового розгляду та з урахуванням позиції сторін процесу, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності зазначеного потерпілого.
Підсудний ОСОБА_5 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме про час, місце і мотиви таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , що відповідають наведеним вище обставинам доведеного обвинувачення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та іншими сторонами процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_5 своїми умисними діями скоїв:

- за епізодом від 11.08.2017 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

- за епізодом від 12.08.2017 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, а відтак дії вказаного підсудного вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, відповідно.

Частинами 2, 3 ст.4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Відповідно ж до ч.ч.1, 3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Втім, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (набрав чинності 01.07.2020 року), внесені зміни до санкції ч.1 ст.185 КК України, за якими слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «або позбавлення волі на строк до трьох років» - словами «або обмеження волі на строк до п`яти років».
Відтак слід дійти висновку про те, що зазначеним Законом України, частково посилено покарання за ч.1 ст.185 КК України зокрема, у виді збільшення розміру штрафу, а також пом`якшено покарання у виді позбавлення волі, яке замінено на покарання у виді обмеження волі, але на більший строк.
Так, з огляду на ч.1 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а ураховуючи викладені обставини та наведені норми закону, призначення покарання у даному кримінальному провадженні має відбуватися в межах санкції, як чинної на час вчинення інкримінованого діяння, так і в діючій станом на час ухвалення вироку редакції санкції, яке в силу ст.5 КК частково пом`якшує покарання, тобто у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі (як заміненого позбавлення волі) на строк до п`яти років.
З огляду на ч.3 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, що карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років, а пунктом 1 примітки до ст.185 означеного Кодексу встановлено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Зі змісту ч.2 ст.28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, кількісний склад протиправних дій, його роль у їх вчиненні й те, що скоєні ним кримінальні правопорушення відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, наявність матеріальних претензій до підсудного з боку потерпілого ОСОБА_6 за цивільним позовом та викладена у відповідній заяві позиція останнього з означеного приводу, а також судом ураховується стан здоров`я підсудного та характеризуючі його особу дані.

Так, за матеріалами кримінального провадження підсудний ОСОБА_5 раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку в КУ «Міський психіатричний диспансер» та КУ «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров`я» не перебуває; забезпечений місцем реєстрації та проживання, неодружений і офіційно непрацевлаштований, суспільно-корисною працею не займається і протягом судового розгляду кримінального провадження неодноразово допускав неявку в судове засідання, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

Разом із тим та згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування і прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 за усіма епізодами, визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитись не може, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування за означеними епізодами і судового розгляду кримінального провадження, підсудний ОСОБА_5 , незважаючи на визнання своєї провини, перебування на волі та подання потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, заподіяну потерпілому матеріальну шкоду у повному обсязі - не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття підсудного ОСОБА_5 за наведених вище обставин за означеними епізодами, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але окрім часткового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 800грн на стадії досудового розслідування (з обвинувального акта), відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або намаганні відшкодувати завдану потерпілому матеріальну шкоду у повному обсязі, протягом судового розгляду сторонами провадження до суду не надано і матеріали судового провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , слід віднести визнання ним своєї провини за усіма епізодами і часткове відшкодування матеріальної шкоди, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України (в редакції чинній на час вчинення інкримінованих діянь) встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованих підсудному ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, їх кількісний склад, ступінь тяжкості й суспільної небезпечності, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, поведінку підсудного протягом розгляду кримінального провадження і наведені вище характеризуючи дані про особу останнього, комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що обґрунтованим і достатнім уявляється доцільність призначення зазначеному підсудному покарання у виді обмеження і позбавлення волі, відповідно, а остаточне покарання слід визначити за правилами ч.1 ст.70 означеного Кодексу, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, але зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 вказаного Кодексу та з покладенням на нього відповідних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу, що за переконанням суду уявляється обґрунтованим і достатнім для виправлення підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, виходячи з вимог ст.ст.127-129 КПК України, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , заявлений, зокрема, до підсудного ОСОБА_5 і визнаний останнім у повному обсязі, - належить задовольнити у визначеному в позові розмірі, оскільки за приписами ст.ст.22, 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Керуючись ст.ст.100, 127-129, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.ч.1, 3 ст.185 КК України, призначивши покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_5 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Згідно з ст.ст.127-129 КПК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 «Про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних злочином», - задовольнити у повному обсязі та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 (ІПН відсутній) на користь цивільного позивача ОСОБА_6 (ІНП відсутній), на відшкодування матеріальної шкоди - 33200 (тридцять три тисячі двісті) гривень.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1