Справа № 364/212/23
Провадження № 1-кп/364/37/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Володарка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 19.03.2023за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівка Володарського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, тимчасово безробітного, який не одружений, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

Органом досудового розслідування встановлено, що 18.03.2023 року приблизно о 19-й годині ОСОБА_4 , перебуваючи у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в область лобно-тім`яної ділянки голови та нижньої губи своєму сину - потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинивши йому тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки голови (гематоми розміром 1,0*1,0 см та 6,0*3,0 см), забою м`яких тканин скронево-виличної ділянки ліворуч (почервоніння та припухлість розміром 10,0*8,0 см), садна внутрішньої поверхні нижньої губи (довжиною1,5 см), які відносяться до легких тілесних ушкоджень відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 36 від 23.03.2023.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин викладених у обвинувальному акті визнав повністю, пояснивши, що не оспорює їх у суді, при цьому його позиція є добровільною. Також зазначив, що ввечері (точний час не пам`ятає) 18 березня 2023 року, знаходячись за місцем свого проживання, під час сварки наніс два удари кулаком правої руки своєму сину в область голови. Вину визнав у повному обсязі, жодної обставини, викладеної у обвинувальному акті не заперечував, щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні скористався своїм правом щодо відмови від дачі показань щодо свого батька, передбаченого ст. 63 Конституції України. Зазначив, що жодну обставину, викладену у обвинувальному акті не заперечує.

В судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян.

За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони сторонами кримінального провадження не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у їх добровільності та істинності позиції. Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному та касаційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Тому, суд допитавши обвинуваченого, обмежив дослідження фактичних обставин дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу та дійшов висновку про те, що дії обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно як умисне легке тілесне ушкодження.

При обранні міри покарання згідно ст. 65 КК України обвинуваченому суд враховує наступні обставини:

-ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, віднесене кримінальним законом до кримінальних проступків;

- особу обвинуваченого, який тимчасово безробітний, не одружений, має на утриманні неповнолітню дочку, у побуті характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд при призначенні виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, обставини, що пом`якшують покарання - його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не значиться, є таким, що офіційно працевлаштований та раніше не судимий, доходить висновку, що останньому слід призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати цілям ст.ст. 50,65 КК України.

Запобіжний захід не обирався, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100,124,349, 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 до набуття вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому, прокурору у порядку визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1