Справа № 333/4539/22
Провадження № 1-кп/333/327/22
УХВАЛА

25 січня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України таособи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4

17.01.2023 року прокурор до суду звернулася із письмовими клопотаннями щодо продовження строків запобіжних заходів: відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою строком на 60 днів та відносно ОСОБА_4 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 60 днів.

25.01.2023 року невдовзі після початку судового засідання перервався зв`язок у режимі відео конференції з Дніпровською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України, розташований розташованою у м. Дніпро, де на цей час перебуває ОСОБА_4 . Секретарем судового засідання було встановлено, що у вказаній установі зник зв`язок, тому продовжити судовий розгляд не вдалося, враховуючи відсутність на відео конференції ОСОБА_4 .

Водночас, строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 05.02.2023 року. І хоча наступне судове засідання по даному кримінальному провадженню заплановане на 01.02.2023 року, враховуюче, неодноразові скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на стан свого здоров`я і відкладення через це судових засідань, з урахуванням тривалих повітряних тривог на території усією держави, непоодинокі випадки відключення світла, суд прийняв рішення розглянути клопотання прокурора відносно ОСОБА_7 у судовому засіданні 25.01.2023 року.

Обґрунтовуючи своє клопотання, ОСОБА_3 зазначила, що досудовим розслідуванням встановлено, що 20.01.2022 року, приблизно о 18-00 годині, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, діючи за попередньою змовою з особою, відносно якої видiленi матеріали в окреме провадження та направлено клопотання до суду про поміщення його до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, маючи прямий умисел на напад, поєднаний з проникненням у житло, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, також з погрозою застосування такого насильства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, подзвонили у дзвінок квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та після того як власник квартири ОСОБА_9 відкрив двері, особа, відносно якої видiленi матеріали в окреме провадження, одразу нанесла удар в обличчя потерпілого, внаслідок чого останній впав на підлогу та втратив здатність опору. В цей час, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , особа, відносно якої видiленi матеріали в окреме провадження та ОСОБА_7 проникли у квартиру потерпілого, де продовжуючи свої злочинні дii, затягли його у кімнату та продовжили наносити удари по частинам тіла, а також відтягли потерпілого на балкон та погрожували застосувати насильство небезпечне для життя та здоров`я, а саме: скинути з четвертого поверху, вимагаючи назвати місце схованки грошей. Далі особа, відносно якої видiленi матеріали в окреме провадження та ОСОБА_7 з відділення морозильної камери холодильнику викрали та таким чином заволоділи грошовими коштами у сумі 3000 доларів США, що станом на 20.01.2022 відповідно до офіційного курсу НБУ, еквівалентно 84 960 гривень. Крім цього, ОСОБА_7 та особа, відносно якої видiленi матеріали в окреме провадження, продовжуючи застосовувати насильство відносно потерпілого ОСОБА_10 , з його сумки через плече, яка знаходилась в кiмнатi, відкрито викрали та таким чином заволодiли грошовими коштами у сумі 200 доларів США, що станом на 20.01.2022 відповідно до офіційного курсу НБУ, еквівалентно 5664 гривень, та 2000 гривень, а також трьома банківськими картками, а саме: двома банкiвськими картками «А-Банк» та однією банківською карткою «Приват Банк». З метою подальшого отримання грошових коштів та доступу до додатку електронного кабінету користувача «А-Банк», ОСОБА_7 та особа, відносно якої видiленi матеріали в окреме провадження, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 періодично втрачав свідомість та продовжуючи наносити йому тілесні ушкодження, отримали вiд нього код доступу до вищезазначеного додатку, пiсля чого ОСОБА_7 увійшов до системи банкінгу банку «А-банк» мобільного додатку та здiйснив транзакції на суму 19 230 грн. 00 коп. на карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 банку АТ «Універсал банк», що належать ОСОБА_7 та картку № НОМЕР_3 банку АТ «Таксомбанк», що належить ОСОБА_12 на суму 5000 грн. з карти потерпілого ОСОБА_13 за № НОМЕР_4 . Крім цього, також заволоділи одягом та взуттям потерпілого, а саме: двома куртками чорного кольору та кросівками. Після чого вказані особи разом з викраденим покинули місце злочину.

Злочинними діями ОСОБА_7 та особи, відносно якої видiленi матерiали в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_13 спричинено майнову шкоду на суму 116 854 гривень, та згiдно висновку експерта потерпілому ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Прокурор зазначила, що під час проведення досудового розслідування у ОСОБА_7 встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від покарання у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочину, за який передбачено кримінальну відповідальність у виглядi позбавлення волі вiд семи до дванадцяти рокiв з конфіскацією майна;

- незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_13 у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному ОСОБА_7 відомо фактичне місце мешкання потерпілого, тому підозрюваному ОСОБА_7 ніщо не заважає шляхом погроз або іншими засобами здійснювати вплив та залякування останнього з метою зміни показів, а також враховуюче те, що потерпілий підтверджує факт скоєння ним кримінального правопорушення;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, а саме: відповідно до вимоги про судимість підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за скоєння злочинів проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, наразі у Комунарського районному суді м. Запоріжжя на розгляді знаходиться обвинувальний акт відносно останнього за ч.2 ст.186 КК України.

Жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язуються не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи обставини вчинення інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого, відповідно до вимоги про судимість є ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду. Особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, прокурору не були представлені. Обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому це унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Враховуючи характер встановлених ризиків, а також обставини, що їх підтверджують, тому, на думку прокурора, її клопотання підлягає задоволенню.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав вказане клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що висловлювати свою думку з приводу клопотання прокурора, він не буде.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишили розгляд клопотання прокурора на розсуд суду.

Розглянувши питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши думки прокурора, потерпілого та захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 16.05.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід тримання під вартою по 14.07.2022 року. У подальшому, ухвалами слідчих суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя вказаний запобіжний захід був продовжений по 09.09.2022 року та 13.10.2022 року.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2022 року та 08.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк запобіжного заходу до 11.12.2022 року та 05.02.2023 року, відповідно.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.

Тобто, на даному етапі судового розгляду, на думку суду, підозра цілком обґрунтована, доводи сторони захисту, заявлені на захист прав та інтересів ОСОБА_7 про недоведеність його винуватості, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні доньку 2015 року народження, з якою фактично разом не проживає).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і це дає підстави вважати, що останній, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, буде переховуватись від суду. Приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд вважає, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Враховуючи показання потерпілого на підготовчому судовому засіданні щодо впливу на нього з боку невідомих його чоловіків, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_13 , оскільки останній обізнаний про анкетні дані та місце мешкання останнього, який своїми показаннями підтверджує його причетність до скоєння кримінального правопорушення. В даному випадку, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ризик незаконного впливу на потерпілого є досить суттєвим.

ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, при чому, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у квітні 2018 року. Також, на цей час відносно ОСОБА_7 у Комунарському районному суді м. Запоріжжя та Токмацькому районному суді Запорізької області перебувають кримінальні провадження у скоєнні умисних кримінальних правопорушень (за ч.2 ст.186 КК України). Крім того, відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілого; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно даним філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області від 20.01.2023 року протипоказань щодо утримання ОСОБА_7 під вартою не має.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про необхідність продовження утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Водночас, під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_7 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчинене із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому вважаю за необхідне не визначати обвинуваченому заставу як альтернативний запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 331, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 25.03.2023 року (включно).

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику.

Ухвалу для виконання направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 25.01.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1