ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3788/22 Справа № 199/8292/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що подане прокурором клопотання не відповідає вимогам КПК України, не містить в собі обгрунтування та доказів існування заявлених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, та має формальні посилання на ризики, які у свою чергу недоведені, зокрема лише заявлено про тяжкість вчиненого злочину та суворість передбаченого покарання, на що переважно посилається і суд, при цьому не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Також зазначає, що тримання ОСОБА_6 під вартою є невиправдано жорстким запобіжним заходом, а цілодобовий домашній арешт зможе достатньою мірою забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскаржуваною ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року в частині, що стосується ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання останнього під вартою на шістдесят днів, а саме до 08 січня 2022 року. Відмовлено у задоволення клопотання сторони захисту у заміні запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування, а саме вбачаються ризики переховування від органів слідства та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого злочину.

Також було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за яке передбачене суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості. Зазначено про дані стосовно особи обвинуваченого, який не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України не судимий, проживає за межами міста Дніпра, не має міцних соціальних зв`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 8 років, а отже з метою уникнення покарання може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані, стосовно них існує ризик зміни первинних показань у разі впливу на них зі сторони обвинуваченого.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_6 , який не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, а тому не обтяжений міцними соціальними зв`язками, що свідчить про особливу вагомість ризику його переховування. Крім того, він не має легального джерела доходу, а тому задля забезпечення свого існування може прибігти до збагачення у незаконний спосіб, а отже існує і ризик вчинення ним іншого злочину. Про вагомість цього ризику свідчить те, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із таємним викраденням чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, то слід зазначити, що такий запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що на даному ранньому етапі судового розгляду кримінального провадження запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальниого правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4