Справа № 369/690/23
Провадження №1-кс/369/195/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання заступника начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003175 від 15.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання заступника начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003175 від 15.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що слідчим відділом Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області розслідується кримінальне провадження за № 0003175 від 15.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.10.2022 близько 19 години 00 хвилин (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт під час якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_7 , посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, збив з ніг потерпілого ОСОБА_7 , після чого наніс йому чисельні тілесні ушкодження в область життєво-важливих органів, а саме один удар взутою ногою в область живота, не менше шести ударів ногами та руками в область грудної клітки та не менше семи ударів кулаками рук та взутими ногами в область голови та обличчя, один удар в область тазу справа та один удар по лівому колінному суглобі, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді множинних синців лобу справа, вилиці, правої щоки і повік правого ока, в ділянці лівої брови, повік лівого ока, на лівій щоці, лобу зліва, лівому вусі і скронево - тім`яній ділянці голови зліва, зовнішньої поверхні верхньої третини правого плеча, по всім поверхням середньої і нижньої третини лівого передпліччя з розповсюдженням на тильну поверхню лівої кісті, в ділянці передньої поверхні правого плечового суглобу, на зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча і в ділянці правого ліктя, на задній поверхні нижньої третини правого передпліччя і тильній поверхні правої кисті, на задній поверхні грудної клітки (спина), садна в тазовій ділянці справа і передньої поверхні лівого коліна, крововиливи на білковій оболонці правого і лівого ока, масивний крововилив в м`які тканини лобно- скронево - тім`яної ділянки голови справа, набряк набухання головного мозку, переломо-вивих правої ключиці, множинні переломи ребер: справа -1,2 по середньо-ключичній лінії, 2,3 на межі хряща і кістки,, 5,6,7,89,10 по передньо-аксидярній лінії, 3,4 по середньо-аксилярній лінії, 7,8 по заднє-аксилярній лінії, 3,5,6,7,8,9,10,11,12 по лопатковій лінії; зліва-3,4 на межі хряща і кістки, 1,2,3,4,5,6 по передньо-акселярній лінії, 7,8 по середньо-акселярній лінії, 10,11 по задньо-акселярній лінії, 6,7,8,9,10,11 по лопатковій лінії з масивними крововиливами під плевру і в м`язи між ребрами, крововилив навколо грудної частини аорти, а також в ділянках верхньої долі правої легені, верхньої і нижньої долі лівої легені, крововилив на внутрішній поверхні правої долі печінки в ділянці печінково-шлункової зв`язки з розповсюдженням під капсулу печінки, з наявністю 1100 мл крові в грудній порожнині і 150 мл крові в черевній порожнин, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з ознаками порушення реологічних властивостей крові і морфологічними проявами шокової реакції.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер.

Смерть ОСОБА_7 наступила внаслідок закритої травми грудної клітки і живота у вигляді множинних двобічних переломів ребер (в кількості 41) з масивними крововиливами в м`які тканини грудної клітки, переломо-вивиха ключиці, забоїв обох легень, забою правої долі печінки з наявністю 1100 мл крові в грудній порожнині і 150 мл крові в черевній порожнині, що супроводжувалася масивною внутрішньою крововтратою і шоковою реакцією.

Закрита травма грудної клітки і живота мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, українець, громадянин України, освіта середня, офіційно не одружений, працюючий охоронником ТОВ «Мірталь» с. Мірча, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, обґрунтовано підозрюється у вчиненні 19 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2022 у справі № 369/12718/22 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, погодженого із прокурором, про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано щодо останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. строком на 55 (п`ятдесят п`ять) ді, тобто до 05.02.2023 року.

Цією ж ухвалою на підозрюваного покладено обов`язки визначені ст. 194 КПК України, саме:

-не відлучатись з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. з місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у вказаному провадженні;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Органом Національної поліції 13.12.2022 ОСОБА_4 поставлено на облік як особу щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що підтверджується протоколом від 13.12.2022 про оголошення підозрюваному ухвали слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу та вручення її копії.

Водночас, підозрюваний ОСОБА_4 систематично порушує обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2022 року, що є підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді від 12.12.2022 на ОСОБА_4 покладено обов`язок не відлучатись з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. з місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду.

Поряд з цим, 13.12.2022 року в ході перевірки осіб, що перебувають під домашнім арештом працівниками поліції відділення поліції №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області встановлено відсутність ОСОБА_4 за місцем його проживання після 22 години.

Також, ОСОБА_4 проігноровано покладений на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду. Оскільки 18.01.2023 будучи належним чином повідомленим не з`явився за викликом до Київського апеляційного суду на розгляд апеляційної скарги прокурора про скасування ухвали, якою йому застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, підозрюваний в період дії запобіжного заходу неодноразово порушував покладені на нього обов`язки.

Такі факти свідчать про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є недостатнім для дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а також підтверджують реальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 зухвало не виконує обов`язки, покладені на нього ухвалою суду. Таким чином, саме тримання під вартою зможе утримати його від спроб переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вважає, що в ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в зміні запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 з домашнього арешту у нічний час на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 необхідно застосувати і з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Реальним є ризик того, що підозрюваний переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який становить від 7 до 15 років позбавлення волі, зареєстрований у Житомирській області, проживає у с. Загальці, офіційно не одружений, раніше тричі притягався до кримінальної відповідальності.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

А тому є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду з метою уникнути покарання за злочини, у вчинені яких він підозрюється. Ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливим негативними наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду.

Крім цього, варто зазначити, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованому йому злочині, що хоча і не є самостійною підставою утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, необхідно враховувати характер пред`явленої підозри, характер та спосіб вчинення злочину, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише права підозрюваного, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, вік підозрюваного та стан здоров`я, які не перешкоджають йому утримуватись під вартою, міцність соціальних зв`язків, які б забезпечували його належну процесуальну поведінку.

Реальним є ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків шляхом здійснення фізичного чи психологічного тиску з урахуванням обставин вчинення злочину з метою надання під час слідства ними неправдивих показань або їх зміни, оскільки кримінальне правопорушення вчинено в населеному пункті за місцем проживання підозрюваного, потерпілий і свідки у даному кримінальному провадження є його односельцями та знайомими, зокрема і сама цивільна дружина підозрюваного та на даний час з останніми не проведені усі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні.

Поряд із цим, необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Пересічний громадянин як свідок чи потерпілий, приймаючи участь у кримінальному провадженні, має бути захищеним та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед підозрюваним, надати в подальшому показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків та потерпілих, унеможливлення на них незаконного впливу з боку підозрюваного, а в подальшому і обвинуваченого, є основним завданням на даній стадії процесу.

Підставою застосування щодо нього запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, підозрюваний вже порушує застосований щодо нього запобіжний захід, зухвало ігноруючи покладені на нього судом обов`язки.

Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його.

Підозрюваний та захисник проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст.200 КПК України у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно підозрюваного ОСОБА_4 , суддя вважає, що клопотання не містить переконливого обґрунтування про порушення ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу з нічного домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24.01.2023 року о 16:00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1