УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року

м. Київ

Справа № 344/8781/22

Номер провадження в суді апеляційної інстанції 11-кп/4808/591/2022

Провадження № 51 - 4192 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Івано - Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року,

встановив:

Ухвалою Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 01 листопада 2022 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про заміну захисника. Цією ж ухвалою про факт грубого порушення адвокатом ОСОБА_4 вимог КПК України та Правил адвокатської етики повідомлено Кваліфікаційно - дисціплінарну комісію адвокатури Івано - Франківської області для відповідного реагування.

Ухвалою Івано - Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 01 листопада 2022 року на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України.

У касаційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 05 грудня 2022 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає ухвалу апеляційного суду передчасною, оскільки суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що він не оскаржував в апеляційному порядку ухвалу судді першої інстанції в частині зміни захисника, а його вимоги та доводи стосувалися виключно висновків та рішення суду першої інстанції про порушення ним як адвокатом вимог КПК України та правил адвокатської етики, про що повідомлено кваліфікаційно - дисциплінарну комісію адвокатів Івано-Франківської області. В обґрунтування своїх вимог адвокат вважає, що ухвала суду першої інстанції з врахуванням допущених, на його думку, порушень закону мала бути переглянута в апеляційному порядку на підставі загальних положень КПК України. Також ОСОБА_4 посилається на висновки, сформульовані в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 і Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 року, та, врахувавши які, апеляційний суд мав переглянути ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ч. 2 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Врахувавши такі вимоги процесуального закону, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 01 листопада 2022 року, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою статті 392 КПК України, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, та відповідно до вимог ст. 399 ч. 4 КПК України виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право особи на апеляційне оскарження судових рішень, то вони не ґрунтуються на законі.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

За таких обставин, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Доводи касаційної скарги адвоката про те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка не передбачена КПК України та у зв`язку із чим вона підлягала перевірці в апеляційному порядку, є безпідставними, оскільки за змістом положень ст. 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його, а відповідно до ст. 369 ч. 2 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Безпідставними є і доводи касаційної скарги про те, що у вказаній справі необхідно застосувати висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, оскільки висновок у зазначеній постанові сформульований відносно ухвал слідчих суддів, постановлення яких не передбачено КПК України, тоді як вирішення порушеного в касаційній скарзі питання регулюється положеннями КПК України.

Також, посилання на рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 року щодо положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України про унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, не стосується ухвали суду про заміну захисника, про що вказується в касаційній скарзі.

Крім того, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що у вказаному кримінальному провадженні необхідно було застосувати підхід, сформульований у постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 є необґрунтованими, оскільки висновок об`єднаної палати касаційного кримінального суду, сформульований у цій постанові, стосується інших обставин, зокрема приписів статей 369, 418 КПК України та того, що суд апеляційної інстанції за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справу по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, що потребують вжиття належних заходів реагування.

За таких обставин, доводи адвоката ОСОБА_4 щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 418 КПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити адвокату ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Івано - Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3