Справа 303/8823/22
№ 1-кп/303/709/22
У Х В А Л А

16 лютого 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Мукачеві клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0000152, внесеному до ЄРДР 04.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3

- захисника (адвоката) ОСОБА_5

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, строком до 19 лютого 2023 року, включно.

У судовому засіданні, під час судового розгляду, прокурор подав суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.307 КК України - тобто незаконний збут психотропних речовин, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до восьми років позбавлення волі; ч.2 ст.307 КК України - тобто незаконний збут психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, вчинений повторно, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; ч.3 ст.307 КК України - тобто незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах та психотропних речовин у особливо великих розмірах, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; ч.1 ст.263 КК України - тобто незаконне поводження зі зброєю тобто зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до семи років позбавлення волі. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, обґрунтовується сукупністю здобутих в ході досудового розслідування доказів у межах даного кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі може: може переховуватися від суду, зокрема це підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного, корисливого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, верхня межа покарання передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також те, що він вже раніше засуджувався судами, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, у цьому кримінальному провадженні, що може призвести до зміни їх показів та перешкоджати повному, всебічному та неупередженому дослідженню всіх обставин події, що вказує на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Усвідомлення тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у випадку визнання його винним, може спонукати обвинуваченого до вчинення дій, спрямованих на перешкоджання повному і об`єктивному судовому провадженню, що вказує на наявність, ризиків, передбачених: п.1), п.3), та п.5) ст.177 КПК України. Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого, його суспільної небезпечності, обставин вчинення цього кримінального правопорушення прокурор вважає, що до ОСОБА_3 необхідно застосувати, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, бо тільки такий запобіжний захід дозволить запобігти настанню вказаним ризикам і забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також виконання завдань кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_3 , передав слово своєму захиснику адвокату ОСОБА_5 ..

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного ОСОБА_3 та просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставин, які давали б доводили, що більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків.

Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які слугували підставою застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні умисних, корисливих кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, даним злочинам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст. 49 Конституції України. Все це, вказує на нестійкі моральні переконання та відсутність у ОСОБА_3 поняття цінності людського життя, немає постійного місця роботи, не має постійного доходу, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд врахував наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема існування ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризиком у контексті кримінального провадження - є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченим, оскільки попередньою ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, судом була встановлена наявність існування ризику можливого переховування від суду ОСОБА_3 ..

Висновок суду про продовження існування зазначеного ризику, а саме: переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, слідує, виходячи з того, що інкриміноване йому кримінальні правопорушення, передбачені: ч.1 ст.307 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням; ч.2 ст.307 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням; ч.3 ст.307 КПК України, - є особливо тяжким кримінальним правопорушенням; ч.1 ст.263 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням; відповідальність за які передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що у розрізі положень ст.75 КК України, позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_3 , до нього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді без альтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведенні захисником обставини, на підставі яких, сторона захисту просить змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, жодним чином не спростовують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, дані про те, що на даний час такі ризики зменшилися чи відпали в судовому засіданні не встановлені, а стороною захисту не наведені.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою за станом здоров`я, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.

Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, альтернативні (більш м`які) запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду, а тому наявна необхідність застосування такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів, відповідно до ч.1 ст.197 КПК України.

Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Керуючись: Розділ ІІ КПК України, ст.331, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - задоволити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, обраного (ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2022 року) відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, строком на 60 днів, тобто по 16 квітня 2023 року, включно.

Контроль за виконанням ухвали в частині застосування запобіжного заходу, покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та його захиснику негайно після її оголошення та направити учасникам судового провадження для відому.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту оголошення в частині продовження дії запобіжного заходу.

Головуючий ОСОБА_6