Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року задоволене клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 15 січня 2023 року включно щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності, необгрунтованості та невмотивованості. Вказує, що продовжений щодо його підзахисної запобіжний захід є занадто суворий. Стверджує, що прокурором не доведено, а лише формально наведено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися. Посилається на те, що ОСОБА_7 має медичні протипоказання перебування в умовах слідчого ізолятора, зокрема, на часі загальний стан обвинуваченої середньої тяжкості, ув`язнена потребує періодичного стаціонарного лікування. Тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляцію та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги і просила залишити ухвалу без змін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності її соціальних зв`язків, інших даних про її особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.
Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України.
Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченої, від часу прийняття рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, не зменшилися ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, знищити або спотворити будь-яку із речей і документів та незаконно впливати на свідків.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів.
Дана категорія злочинів характеризуються високим ступенем суспільної небезпеки.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачена не має постійного місця проживання.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що продовжуючи ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Незважаючи на те, що релігійна громада «Фіміам» готова надати обвинуваченій підтримку у подоланні нею наркотичної залежності, вказана обставина жодним чином не зменшує доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу і застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо тверджень сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченої, то апеляційним судом встановлено, що загальний стан ОСОБА_7 середньої тяжкості, ув`язнена потребує періодичного стаціонарного лікування.
Однак на момент розгляду апеляційної скарги жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, суду апеляційної інстанції надано не було.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді