Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
523/1489/20: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти життя та здоров'я особи; Умисне вбивство.
Надіслано судом: 29.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 18.11.2022
Номер судового провадження: 11-кп/813/316/22
Номер провадження: 11-кп/813/316/22
Справа № 523/1489/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_13.,

судді: ОСОБА_14, ОСОБА_15.,

секретар судового засідання ОСОБА_16,

за участі:

прокурора ОСОБА_17.,

потерпілої ОСОБА_1 ,

представника потерпілої ОСОБА_18,

захисника ОСОБА_19.,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_19. на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0003716 внесеному до ЄРДР 01 жовтня 2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Богачівці Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, працевлаштованого, не має судимості в силу ст. 89 КК України, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання :

- за ч. 1 ст. 129 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначено ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_2 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 01 жовтня 2019 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_2 запобіжний захід залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 вирішено обчислювати з 01 жовтня 2019 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 22923 грн 16 коп.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, з середини серпня 2018 року до 30 вересня 2019 року ОСОБА_2 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи з особистих мотивів, що виникли на ґрунті ревнощів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення погрози вбивством, усвідомлюючи, що погрожує вбивством, та що ця погроза здатна викликати у ОСОБА_3 реальні побоювання за своє життя, і бажаючи цього, здійснював телефонні дзвінки з мобільних телефонів на номер, яким постійно користувалась ОСОБА_3 , а також при особистих зустрічах, шляхом усних погроз, перебуваючи у збудженому психічному стані, поводячи себе агресивно, висловлював свій намір на здійснення її вбивства шляхом підпалу будинку, в якому остання проживає.

Окрім того, у зв`язку з неодноразовими відмовами ОСОБА_3 у примиренні та відновленні стосунків з ОСОБА_2 , у останнього в період часу з 30 вересня 2019 року до 01 жовтня 2019 року виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_3 .

З метою реалізації зазначеного умислу ОСОБА_2 , будучи здатним повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, близько 20 години 30 хвилин, 01 жовтня 2019 року прибув за місцем мешкання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов через хвіртку на територію вказаного домоволодіння, після чого, діючи з особистих мотивів, що виникли на ґрунті ревнощів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення її смерті, підійшов до тильної сторони будинку, невстановленим предметом пошкодив металеву сітку, якою було закрито вікно, що веде до приміщення комори, підпалив за допомогою невстановленого джерела запалювання невстановлений предмет, який закинув у вказане вікно, достовірно знаючи, що в тому місці, куди виходить дане вікно всередині будинку, зберігалась значна кількість легкозаймистих речей, а саме одягу та інших предметів побуту, та що в подальшому такі його дії призведуть до виникнення пожежі. Таким чином, ОСОБА_2 шляхом занесення відкритого джерела запалювання на горючі матеріали спричинив пожежу та охоплення полум`ям предметів домашнього побуту та внутрішньої частини будинку №35Д в приміщенні комори. У зв`язку з пожежею, внаслідок отруєння моноксидом вуглецю (чадним газом) настала смерть ОСОБА_3 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_19. та обвинувачений ОСОБА_2 , кожен окремо подали апеляційні скарги, в яких просять вирок скасувати, як незаконний та необґрунтований, з огляду на наступне:

- судом було не вірно здійснено кваліфікацію інкримінованих злочинів, з огляду на відсутність прямих, допустимих та належних доказів причетності обвинуваченого до підпалу із прямим умислом на позбавлення потерпілої ОСОБА_3 життя;

- ОСОБА_2 заперечував щодо причетності до інкримінованих злочинів та заявив, що обмовив себе під час досудового розслідування внаслідок застосованого до нього співробітниками поліції фізичного та психологічного насильства та зазначив, що не висловлював в адрес ОСОБА_3 погроз вбивством;

- сторона захисту, що під час його затримання через 2 години після підпалу вказаного домоволодіння на ньому не було знайдено слідів легкозаймистої суміші, знарядь вчинення злочину, свідків приготування до його вчинення;

- суд залишив поза увагою доводи сторони захисту щодо недопустимості показань потерпілої ОСОБА_1 , через неприязні стосунки, що склались між нею та обвинуваченим, та свідка ОСОБА_4 , який є працівником правоохоронного органу;

- суд залишив поза увагою доводи сторони захисту щодо недопустимості показів свідка ОСОБА_5 як доказу.

На підставі викладеного, сторона захисту просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Крім того, обвинувачений в апеляційній скарзі просив повторно дослідити письмові докази, надані стороною обвинувачення.

Від представника потерпілої надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких він наполягає, що вирок суду є законним, обґрунтованими і вмотивованим, який у повній мірі відповідає вимогам статей 368, 374 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти апеляційних скарг сторони захисту та просили залишити їх без задоволення, водночас, обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та поросили задовольнити їх у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_2 заперечував власну причетність до пожежі в домоволодінні ОСОБА_3 та її загибелі та заявив, що обмовив себе під час досудового розслідування внаслідок застосованого до нього співробітниками поліції фізичного та психологічного насильства. При цьому, пояснив, що з 2018 року став сумісно проживати із раніше знайомою ОСОБА_3 в її домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_2 . За ініціативи останньої наприкінці літа 2019 року такі відносини було розірвано, після чого він залишив це житло, проте протягом наступних чотирьох місяців намагався відновити фактичні шлюбні відносини, про що неодноразово їй телефонував. Припускає, що в своєму спілкуванні допускав по відношенню до неї різні гарячкуваті, образливі слова, але без здійснення погроз вбивством. В день загибелі ОСОБА_3 він декілька разів безрезультатно телефонував їй, близько 19 години проходив по вул. Вишневій, у тому числі поруч з її будинком, будь-кого із сторонніх осіб не бачив, мав при собі лише невелику сумку через плече, на відстані близько 2,5 - 3 км від зазначеного будинку виявив факт пожежі на сміттєвому звалищі, про що, перебуваючи в районі ДЦ «Молода гвардія», зателефонував диспетчеру пожежної служби, після чого дістався орендованого житла по АДРЕСА_3 , зібрав власні речі та виїхав в район ринку «Привоз», де о 22 годині 40 хвилин його було затримано правоохоронцями. Також, підтвердив, що з часів сумісного проживання був обізнаним щодо обстановки в будинку загиблої та знав, що в так званій комірці зберігалися старі картонні коробки, зошити, пластикові пляшки, які інколи використовувалися для паління в печі.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у пред`явленому обвинувачені, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 02 жовтня 2019 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , вбачать, що на підвіконні кімнати №5 вищезазначеного будинку було виявлено труп ОСОБА_3 ; на віконному отворі, що веде до приміщення, яке використовувалося як комірна всередині будинку, виявлено сліди термічного ураження; металева сітка вказаного віконного отвору мала сліди пошкодження; з вищезазначеного будинку вилучено, зокрема, післяпожежне сміття, фрагменти поліетиленового пакету із слідами термічного впливу, вищезазначену металеву сітку та мобільний телефон потерпілої (т. 1 а.с. 242-249, т. 2 а.с. 1-14).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №60(560) від 04 листопада 2019 року на трупі ОСОБА_3 виявлені термічні опіки 10-12% поверхні тіла І-ІІ ступеня: голови, верхніх та нижніх кінцівок, які виникли внаслідок дії надмірно високої температури при пожежі. Смерть ОСОБА_3 знаходиться у причинному зв`язку з пожежею та настала внаслідок отруєння моноксидом вуглецю (т. 2 а.с. 164-168).

Відповідно до висновку експерта №231-Ф від 19 листопада 2019 року вилучене з місця події пожежне сміття містить сліди дистилятних продуктів переробки нафти (бензин, газ, дизельне пальне) (т. 2 а.с. 180-186).

Як вбачається з висновку експерта №51 від 19 грудня 2019 року причиною виникнення пожежі у житловому будинку по АДРЕСА_4 було занесення відкритого джерела запалювання на горючі матеріали. Осередок знаходився біля віконного отвору приміщення кладової (комори) зазначеного житлового будинку. Найбільш ймовірним джерелом запалювання могла бути дія відкритого джерела запалювання у вигляді полум`я сірника, запальнички або іншого подібного за потужністю джерела запалювання. Полум`я розповсюджувалось по горючих матеріалах, які знаходились в приміщенні кладової (комори) та на горючі матеріали житлового будинку (т. 2 а.с. 200-226).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно, як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, послався на показання потерпілої та свідків, які докладно виклав у вироку.

Так, мати ОСОБА_3 - потерпіла ОСОБА_6 під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснив, що деякий час її донька проживала сумісно з обвинуваченим в іншому будинку, розташованому на єдиній території їх домоволодіння. Після розриву стосунків з серпня 2019 року обвинувачений став систематично телефонувати доньці з номерів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , висловлювати погрози вбивством шляхом підпалу будинку. Донька записувала такі телефонні розмови на диктофон, давала їй їх прослуховувати. Донька дуже побоювалася таких погроз, зверталася за захистом до правоохоронців, стан її здоров`я внаслідок цих погроз погіршувався, у зв`язку із чим, їй декілька разів викликали швидку допомогу, а також вона користувалася послугами психолога.

Потерпіла особисто була очевидцем гучного словесного конфлікту, виниклого за декілька днів до трагедії між її донькою та ОСОБА_2 біля хвіртки домоволодіння, в присутності колишнього чоловіка доньки. Незважаючи на віддалене перебування від місця конфлікту, потерпіла почула як обвинувачений погрожував доньці словами: « ОСОБА_7 , не дістанешся нікому», що дуже доньку налякало.

Крім того, свідок ОСОБА_8 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , в суді першої інстанції пояснив, що під час вищезазначеного гучного словесного конфлікту між колишньою дружиною та ОСОБА_2 біля хвіртки її домоволодіння, він особисто почув, як обвинувачений погрожував першій, що їй не жити.

Таким чином, аналізуючи показання вказаних осіб, встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були напружені стосунки, конфлікти, а також обвинуваченим висловлювались погрози вбивством щодо останньої. У свою чергу, вказане узгоджується з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- рапортом чергового територіального органу поліції (ЄО №31092), згідно якого у період часу з 18 години 09 хвилин до 18 години 36 хвилин 25 серпня 2019 року виїжджав патруль за телефонним повідомленням жінки на ім`я ОСОБА_9 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , громадянський чоловік на ім`я ОСОБА_10 (т. НОМЕР_1 ) дебоширіть в будинку подруги заявниці (т. 1 а.с. 192);

- письмовою заявою від 25 серпня 2019 року, згідно якої ОСОБА_3 , будучи попередженою про відповідальність, передбачену ст.ст. 383, 384 КК України, просить територіальний орган поліції прийняти міри до ОСОБА_2 , який близько 18 години цієї ж доби без її відому прийшов до будинку та налякав її малолітню доньку (т. 1 а.с. 193);

- письмовою заявою від 26 серпня 2019 року, згідно якої ОСОБА_3 , будучи попередженою про відповідальність, передбачену ст.ст. 383, 384 КК України, просить територіальний орган поліції прийняти міри до ОСОБА_2 , який близько 17 години цієї ж доби влаштував дебош за місцем її проживання, погрожував розправою, розбив електролічильник (т. 1 а.с. 196).

На думку апеляційного суду, підстав не довіряти показанням вказаних осіб у суду не було, оскільки обставин, які б викликали недовіру до їх свідчень, у справі не встановлено та підстав уважати, що потерпіла та свідки обмовили ОСОБА_2 , немає. Твердження сторони захисту щодо наявність особистих неприязних стосунків між потерпілої та обвинуваченим є голослівними, а апеляційний суд не знаходить підстав для визнання її показань недопустимим доказом, оскільки вони узгоджуються з сукупності досліджених письмових доказів, з урахуванням показань свідка ОСОБА_8 .

При цьому слід відмітити, що свідок ОСОБА_4 у суді першої інстанції пояснив, що, будучи оперуповноваженим територіального органу поліції, за день до трагедії до 23 години перебував в домоволодінні ОСОБА_3 , де, реагуючи на її офіційне звернення про переслідування колишнім співмешканцем та його погрози розправою, безрезультатно очікував прибуття ОСОБА_2 . Наступного дня він підтримував телефонний зв`язок із заявницею, яка з 20 години 52 хвилини йому декілька разів телефонувала і повідомляла, що перебуває в будинку та бачить ОСОБА_2 спочатку біля паркану свого домоволодіння, потім у хвіртці, а в подальшому бачить, як той зайшов у двір та підпалив її будинок, після чого зв`язок припинився.

Свідок негайно виїхав до місця події, де близько 21 години побачив раніше візуально незнайомого йому обвинуваченого, який йшов в зустрічному напрямку із пакетом в руках в декількох десятках метрів від будинку ОСОБА_3 . Через декілька хвилин свідок виявив пожежу в зазначеному будинку, після відчинення дверей та потрапляння всередину якого, в одній із дальніх кімнат було також виявлено труп ОСОБА_3 .

Показання свідка ОСОБА_4 узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема, роздруківкою з автоматизованої системи, відповідно до якої черговим територіального органу поліції о 21 годині 03 хвилини 01 жовтня 2019 року прийнято телефонне повідомленням від співробітника цього ж органу поліції про те, що чоловік, який нібито перебуває у розшуку, підпалив свій будинок з дружиною за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 192).

Під час вивчення, апеляційним судом, матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок ОСОБА_4 , який був допитаний під присягою, з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити раніше невідомого йому обвинуваченого, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказу у справі, які б викликали сумніви в його достовірності.

У свою чергу, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що, будучи сусідом загиблої, за 20-30 хвилин до пожежі побачив біля домоволодіння інших сусідів чоловіка, який тримав в руках пакет та прискіпливо придивлявся в бік будинку ОСОБА_3 . Незважаючи на те, що обличчя цього чоловіка свідок не розгледів, ОСОБА_11 вважає, що за ознаками статури це був саме обвинувачений.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_2 фактично не заперечив, що в день загибелі ОСОБА_3 він декілька разів безрезультатно телефонував їй та близько 19 години проходив по вул. Вишневій, у тому числі поруч з її будинком.

Натомість, слід зазначити, що відповідно до протоколу затримання ОСОБА_2 у останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон з сім-картою № НОМЕР_2 .

Відповідно до деталізацій отриманих шляхом тимчасового доступу телефонних з`єднань абонента № НОМЕР_2 (вилученого у обвинуваченого телефону): 1) в період з 17 вересня 2019 року до 01 жовтня 2019 року ним здійснювалось 411 вихідних з`єднань з абонентом № НОМЕР_3 (телефон ОСОБА_3 ), з яких 191 з`єднання - 01 жовтня 2019 року (тобто в день її загибелі); 2) в період з 20 години 09 хвилин до 21 години 29 хвилин абонент № НОМЕР_2 ( ОСОБА_2 ) перебуває в зоні покриття базових станцій, наближених до місця скоєння злочину, розташованих за адресами: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 (т.2 а.с.112-161).

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що о 21 годині 38 хвилин з абонентського телефонного номеру НОМЕР_2 зателефонував громадянин, який не представився, та додатково повідомив про пожежу по вул. Вишневій (т. 2 а.с. 74-75).

Після аналізу наведених у сукупності доказів, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що обвинувачений 01 жовтня 2019 року, після 19 години, не залишав місце проживання ОСОБА_3 , а також перебував в безпосередній близькості до нього і в момент власного дзвінка про пожежу, яка мала місце саме по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, слід зауважити, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів виявлення іншого факту пожежі 01 жовтня 2019 року по вул. Вишневій, зокрема на сміттєвому звалищі, яке розташовано на відстані близько 2,5 - 3 км від будинку ОСОБА_3 , як зазначає обвинувачений.

Оцінуючи твердження сторони захисту, що на вилученому у обвинуваченого ОСОБА_2 одязі відсутні сліди нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів, колегія суддів враховує наступні обставини, а саме: з моменту вчинення злочину до моменту затримання обвинуваченого пройшов певний проміжок часу - три з половиною години; відстань між місцем злочину та місцем затримання обвинуваченим - складає близько 15 кілометрів; до затримання обвинувачений перебував за місцем свого мешкання, після чого виїхав в район ринку «Привоз», де його було затримано правоохоронцями, та проходить до висновку, що обвинувачений активно пересувався містом та мав можливість переодягнутися та позбутися одягу, в якому перебував під час вчинення злочину.

При цьому, колегією суддів належним чином перевірені доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо відсутності прямих доказів доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчинення інкримінованого йому злочинів, та зазначає наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, у цьому кримінальному провадженні дійсно відсутні прямі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих злочинів. Однак скоєння цих злочинів саме ОСОБА_2 судом першої інстанції встановлено на підставі сукупності вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження, дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_2 відповідно до стандарту доказування "поза розумним сумнівом", з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

При цьому, колегією суддів, під час вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про повторне дослідження письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, враховано наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Наведена норма надає апеляційному суду право, а не наділяє обов`язком повторного дослідження обставин справи. При цьому таке клопотання повинно бути належно мотивованим.

У свою чергу, колегія суддів не встановила неповноту судового розгляду, чи будь-яких інших порушень дослідження доказів у вказаному кримінальному провадженні, а сторона захисту у судовому засіданні не умотивувала зазначене клопотання, оскільки їх позиція фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції і є необґрунтована.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих, чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення .

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини…, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Натомість, проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, апеляційним судом, при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_2 начебто було застосовано фізичне насильство під час його затримання, вказана інформація була піддана перевірці та оцінці не тільки апеляційним судом, а й уповноваженим органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК, відомості про яке були внесені до ЄРДР 09.10.2019 року за № 0000781.

Так, відповідно до постанови слідчого другого слідчого відділу СУ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, від 31.12.2020 року, вказане кримінальне провадження, було закрите у зв`язку з відсутністю у діях співробітниками Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів, дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого саме у злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози; ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_19. - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...