Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4172/22
Провадження №1-кп/279/679/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000382 від 17.07.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Коростишів, громадянки України, із загальною середньою освітою, не працюючої, має на утримані малолітню дитину, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, вчинила умисний злочин за наступних обставин:

Так, 19 травня 2022 року, ОСОБА_6 , по оголошенню, яке було розміщено в мережі Інтернет, на сайті «ОLХ», неофіційно працевлаштувалась позмінно на роботу по догляду за ОСОБА_4 , який є інвалідом першої групи та потребує постійної сторонньої допомоги. Догляд здійснювався за місцем проживання останнього, а саме: АДРЕСА_2 .

16 липня 2022 року, близько 05 години 00 хвилин, відповідно до графіку роботи, ОСОБА_6 знаходилась у квартирі ОСОБА_4 , де в неї виник злочинний умисел, направлений на умисне викрадення чужого майна з квартири.

Реалізуючи всій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою власного збагачення, впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаться непоміченими, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_4 відпочивав, таємно, шляхом вільного доступу, викрала із сумки, яка знаходилась в серванті спальної кімнати грошові кошти, які належать потерпілому ОСОБА_4 , а саме: іноземну валюту в сумі 1000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.06.2022, вартість 1 долара США становила 29,2549 грн., загальною вартістю 29 254 гривень 90 копійок; 5700 гривень, чим спричинила потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на загальну суму 34 954 гривень 90 копійок, та з викраденим місце злочину залишила, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_6 , якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачена ОСОБА_6 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченим ч.4 ст.185 КК України визнала повністю підтвердила зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснила, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час таємно викрала чуже майно в умовах воєнного стану, зазначила, що вона щиро розкаюється у вчиненому. Позовні вимоги потерпілого визнає повністю. Також зазначила про намір відшкодувати завдану нею моральну і матеріальну шкоду.

Представник потерпілого ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_4 цивільний позов підтримали, просили його задовольнити, щодо призначення міри покарання зазначили, що покладаються на розсуд суду та просили суд не позбавляти обвинувачену волі.

Вина ОСОБА_6 крім визнання себе винною повністю, у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується поясненнями обвинуваченої, потерпілого, які відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, протоколами слідчих дій та долученими до матеріалів кримінального провадження письмовими доказами, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст.358 КПК України, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382 від 17.07.2022 року, згідно якого зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за заявою потерпілого; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.07.2022 року; протоколом огляду місця події від 16.07.2022 року з фототаблицею до нього; протоколом тимчасового вилучення майна від 18.07.2022 року; протоколом огляду місця події від 18.07.2022 року та фототаблицею до нього; протоколом тимчасово вилученого майна від 17.07.2022 року; протоколом огляду предметів від 17.07.2022 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 20.07.2022 року.

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами не подано.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, які суд оцінює як достатні та взаємопов`язані, дають суду підстави зробити висновок, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом, а дії обвинуваченої органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 та ч.4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди.

Обставиною, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка потребує постійної сторонньої допомоги.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_6 злочин передбачений ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, суд враховує, що як особа молодого віку ОСОБА_6 раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується як особа, яка поводить себе спокійно, врівноважено, доброзичлива, не працює, на спеціалізованих обліках не перебуває, частково відшкодувала шкоду у сумі 6134 грн., беручи до уваги позицію потерпілого, те, що останній на суворому покаранні не наполягав, а також щире каяття обвинуваченої у вчиненому, її відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачена дає критичну оцінку своїм діям, навіть попри скоєння тяжкого стосовно ст.12 КК України злочину, суд вважає, що виправити ОСОБА_6 і запобігти скоєнню нею нових злочинів можливо без ізоляції її від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку вона, ОСОБА_6 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинувачену ОСОБА_6 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засуджену, привчати до додержання законів, оскільки вона не виправдана, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша її доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у неї звички законослухняної поведінки і небажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вимог ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченої встановлено протиправну поведінку ОСОБА_6 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяння ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди та причинний зв`язок між діями обвинуваченої та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Вартість матеріальних збитків у розмірі 34954,90 грн., спричинених потерпілому внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , що полягали у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), показами обвинуваченої, потерпілого.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що у відповідності до протоколу тимчасово вилученого майна від 18.07.2022 р. було вилучено у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 100 доларів США , 765 грн., коробка з-під карти пам`яті, фіскальні чеки, бірки з речей, золоту обручку 585 проби, фіскальний чек, паспорт на ювелірний виріб, стартовий пакет оператора «Vodafone», коробка з-під телефону марки «Infinix» з фіскальним чеком.

Згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 18.07.2022 вищезазначені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання обвинуваченій ОСОБА_6 та потерпілому ОСОБА_4 .

Відтак, зважаючи, що вищевказані предмети визнані речовими доказами по справі та підлягають поверненню законному володільцю ОСОБА_4 , відповідно вартість таких не може бути стягнута з цивільного відповідача у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, так як це призведе до подвійної відповідальності, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України.

За таких обставин, суд вважає, що вина обвинуваченої, у заподіянні потерпілому майнової шкоди внаслідок злочинних дій обвинуваченої повністю доведена, та вважає за необхідне цивільний позов потерпілого про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то за змістом ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до роз`яснень вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдану моральну шкоду потерпілий ОСОБА_4 оцінює у розмірі 10000 грн. Дану суму моральної шкоди потерпілий обґрунтував в цивільному позові та підтримав позовні вимоги в судовому засіданні.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що моральна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як компенсація за заподіяну йому моральної шкоди, в сумі 10000 грн. не порушує баланс між правами обвинуваченої, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого, саме така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням потерпілого ОСОБА_4 , При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами. Тому цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання стосовно заявлених вимог потерпілого ОСОБА_4 в частині відшкодування витрат за надання йому правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

На підставі п.1 ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати, окрім договору про надання правничої допомоги, детальний опис робіт, наданих послуг, виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наявність договірних відносин між адвокатом ОСОБА_5 та потерпілим (позивачем) ОСОБА_4 підтверджується Ордером на надання правничої (правової) допомоги АМ №1021922 від 09.08.2022р., інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду не надано.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04).

Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що фактичні витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтвердженні доказами, зокрема платіжними документами, які відповідають вимогам щодо оформлення бухгалтерської звітності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого судових витрат на правничу допомогу.

Застосований у кримінальному провадженні запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання, закінчив свою дію.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженню відсутні.

Арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати виннуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 28820 (двадцять вісім тисяч вісімсот) гривень 41 копійку майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2022, а саме: на грошові кошти в сумі 765 грн та 100 доларів США - скасувати.

Речові докази у провадженні, а саме: - стартовий пакет оператора «Vodafone», коробка з-під телефону марки «Infinix» з фіскальним чеком, коробка з-під карти пам`яті, фіскальні чеки, бірки з речей, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити у власності ОСОБА_6 ;

- грошові кошти в сумі 765 гривень та 100 доларів США, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити у власності ОСОБА_4 ; золоту обручку 585 проби, фіскальний чек, паспорт на ювелірний виріб - залишити у власності ОСОБА_4 .

- DVD-R - диск, з відеозаписами допиту свідка ОСОБА_8 - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки ZTE, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - залишити у власності ОСОБА_8 ;

- DVD-R диск, з відеозаписами слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

копія згідно з оригіналом