ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/570/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/238/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 17 листопада 2022 р. в залі Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000045 від 18.12.2012, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2022 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2022 р. задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 та звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000045 від 18.12.2012 відносно ОСОБА_7 , закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням останнього від кримінальної відповідальності.

Даною ухвалою залишено без розгляду цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз на загальну суму 2080 грн. 12 коп.

Не погодившись з ухвалою суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий судовий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Щодо поважності пропуску строку апелянт зазначає, що резолютивна частина ухвали місцевого суду була проголошена 06.07.2022 у його присутності. Проголошення повного тексту ухвали було призначено на 11.07.2022 о 15 год. 00 хв. Внаслідок відсутності коштів у останнього, та тим, що у результаті ДТП він є інвалідом другої групи, ОСОБА_9 не зміг з`явитись на оголошення повного тексту оскаржуваної ухвали.

Станом на час подання апеляційної скарги останній не отримав повного тексту ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.07.2022, з текстом якої ознайомився за допомогою ЄДРСР, а тому вважає, що оскільки він не був обізнаний з мотивами прийнятого судового рішення, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки такий пропущений з поважних причин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що із вказаною ухвалою не погоджується та вважає її незаконною, невмотивованою та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що кримінальне правопорушення було вчинене 23 грудня 2004 р. Відомості у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесені в ЄРДР за №0000045 лише 18 грудня 2012 р. Обвинувальний акт затверджено прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_13 30 вересня 2021 р. Оскаржувана ухвала місцевого суду про закриття провадження винесена 06 липня 2022 р.

Вважає, що за таких обставин досудове розслідування мало бути закінчене на протязі 30 місяців, як про це зазначено у статті 219 КПК України.

Апелянт переконаний, що обвинувачений ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування або процесуальний керівник в даному кримінальному провадженні зловживав службовим становищем.

Не зважаючи на вищенаведене, місцевим судом не з`ясовано чи зупинялось досудове розслідування на протязі 17 років, вказує апелянт у своїй скарзі.

Звертає увагу апеляційного суду, що місцевий суд не з`ясував належним чином обставини перебігу строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, висновки суду не є вичерпними та не підтверджені доказами.

Зазначає, що у даному кримінальному провадженні визнано шістьох осіб потерпілими, проте місцевим судом не було з`ясовано думку інших потерпілих щодо закриття кримінального провадження, отже вважає, що судовий розгляд був неповний, оскільки у судовому засіданні брали участь тільки двоє потерпілих.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, просив строк на апеляційне оскарження поновити та задовольнити апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд з наведених в скарзі підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого, просили оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, провівши судові дебати, апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 , до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Поновляючи строк на апеляційне оскарження, колегія суддів враховує наступне.

Суддею Монастириського районного суду Тернопільської області 06 липня 2022 р. оголошено резолютивну частину оскаржуваної ухвали.

11 липня 2022 р. суддею місцевого суду за відсутності учасників судового провадження проголошено повний текст ухвали.

Згідно заяви потерпілого ОСОБА_9 , яка міститься в матеріалах справи, повний текст ухвали останній просив направити за адресою його проживання.

Згідно рекомендованого повідомлення, яким направлялась копія повного тексту оскаржуваної ухвали, потерпілий ОСОБА_9 її не отримав, оскільки повідомлення повернулось з причин відсутності адресата за вказаною адресою та закінченням терміну зберігання.

Апеляційну скаргу потерпілим подано 03 серпня 2022 р., що підтверджується штампом суду.

Частиною 1 ст. 113 КПК України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження ухвали судді першої інстанції обчислюється з дня оголошення оскаржуваної ухвали.

Однак, у випадку необізнаності зацікавлених осіб з мотивами прийнятого місцевим судом рішення вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України, згідно з яким пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

В постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (провадження № 51-6470 кмо18) сформовано висновок про те, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя, право на захист особисто чи за участю захисника.

Виходячи з того, що апелянт є інвалідом другої групи (посвідчення серія НОМЕР_1 ) та віддаленістю його місця проживання (с. Мединя Галицької ОТГ, Івано-Франківського району Івано-Франківської області) від розташування місцевого суду, що в свою чергу ускладнювало його можливості для прибуття в судове засідання на оголошення повного тексту ухвали, та те, що мотиви ухваленого місцевим судом рішення стали відомі потерпілому лише після ознайомлення з повним текстом ухвали з ЄДРСР, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

Що стосується суті розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим КПК, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційні доводи апелянта про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів визнає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 23 грудня 2004 року приблизно о 16 год. 00 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи вантажно-пасажирським автомобілем марки «Мерседес Бенс», з державними номерним знаком НОМЕР_2 , без права керувати даним автомобілем, із пасажирами в салоні: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , рухався із Чоп Закарпатської області по ділянці дороги Івано-Франківськ - Бучач - Тернопіль в напрямку м. Монастириська Тернопільської області.

Рухаючись у вказаному напрямку із швидкістю 90 км/год, ОСОБА_7 мав намір виконати обгін вантажного автомобіля, який рухався в попутньому із ним напрямку на ділянці дороги Івано-Франківськ - Бучач - Тернопіль від 40 км +350 м - 40 км + 757 м, де на 40 км+650 м при попереджувальному знаку «Небезпечний поворот» скоїв ДТП при наступних обставинах, виконуючи даний обгін ОСОБА_7 , в порушення вимоги п. 14.2. в) ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, і виконуючи даний маневр, під час обгону автомобіля, який рухався в попутньому із ним напрямку, допустив зіткнення з передньою частиною зустрічного автомобіля марки «Фольцваген Шарат», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_20 із пасажирами в салоні: ОСОБА_21 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 .

Внаслідок зіткнення вищевказаних транспортних засобів особи, що знаходились у салонах даних автомобілів, отримали такі тілесні ушкодження:

- ОСОБА_20 , 1951 р. н., внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку від отриманих травм на місці події помер;

- ОСОБА_22 , 1971 р. н., отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини тіла обох кісток лівої гомілки з пошкодженням шкірних покривів в цих ділянках, закриту черепно - мозкову травму, вищенаведені тілесні ушкодження відносяться до тяжких;

- ОСОБА_15 , 1977 р. н., отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому тіла правої великогомілкової кістки у середній третині та по одній рані у середніх третинах гомілок по передній поверхні, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;

- ОСОБА_23 , 1974 р. н., отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого плеча та закритого перелому лівої ліктьової кістки, шо відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- ОСОБА_9 , 1975 р. н., отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкова травма - струс головного мозку, закрита травма грудного відділу хребта - забій спинного мозку розвитком монопарезу правої нижньої кінцівки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- ОСОБА_24 , 1985 р. н., отримав тілесні ушкодження у вигляді рани правої половини чола та правої лобно-скроневої ділянки голови з ушкодженням апоневрозу, садна на правій половині обличчя та відкриту черепно- мозкову травму - забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, закритий багатоуламковий перелом верхньої третини діафіза (тіла) лівої стегнової кістки, травма правого коліна у вигляді садна шкірних покривів і крововиливу в порожнину суглоба, садно на передній поверхні верхньої третини правої гомілки, шо відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Такі дії ОСОБА_7 органом, який проводив досудове розслідування, кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілим ОСОБА_22 , ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_20 .

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту 23.12.2004.

Статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

На момент розгляду місцевим судом кримінального провадження щодо ОСОБА_7 закінчився передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за указаний злочин.

Зважаючи на це, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке в судовому засіданні 06 липня 2022 року підтримав обвинувачений та надав свою згоду на звільнення на підставі, передбаченій ст. 49 КК.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання захисника, обґрунтовано звільнив його від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК.

При цьому суд відповідно до ст. 372 КПК зазначив в ухвалі формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 ; суть питання, що вирішується ухвалою; встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких місцевий суд виходив при постановленні свого рішення.

Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин 23 грудня 2004 року, до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів не притягувався, а строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не зупинявся і не переривався, обвинувачений не заперечував проти застосування до нього звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Тобто суд установив усі обставини, необхідні для вирішення вказаного питання, і дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження щодо нього.

Посилання у апеляційній скарзі, що місцевий суд не з`ясував належним чином обставини перебігу строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, зокрема, не з`ясовано чи зупинялось досудове розслідування, є непереконливими з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування, у зв`язку із чим 28 березня 2005 року постановою начальника СВ СУ УМВС України ОСОБА_26 оголошувався в розшук. Дані факти відображені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який був доданий до обвинувального акту.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 05 квітня 2021 р. у справі №328/1109/19, згідно якого особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Апеляційний суд також зауважує, що положення ст. 49 КК України, п. 1 ч. ч. 2, 8 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК України за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду, а тому посилання апелянта, що під час ухвалення оскаржуваного рішення не були присутні усі учасники процесу, зокрема, четверо потерпілих, до уваги не беруться.

Крім цього, в матеріалах справи містяться письмові заяви потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , які були відсутні під час розгляду клопотання захисника, в яких останні просять підготовче судове засідання та судовий розгляд проводити у їх відсутності, проти закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не заперечували.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й правових підстав для скасування судового рішення не вбачає.

Разом з тим, судом було покладено на обвинуваченого обов`язок сплатити витрати, передбачені ст. 118 КПК України, пов`язані з проведенням всіх експертиз, які були проведені в цьому кримінальному провадженні, а саме: транспортно-трасологічної, двох автотехнічних експертиз та двох автотоварознавчих експертиз, що, на думку колегії суддів апеляційного суду, є помилковим, виходячи з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 122 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

За змістом наведеної норми КПК процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження.

Оскільки в цьому кримінальному провадженні суд дійшов висновку про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю, процесуальні витрати не можуть бути стягнені із ОСОБА_7 , а мають бути віднесені на рахунок держави.

При цьому слід зазначити, що витрати на залучення експерта на користь держави з обвинуваченого стягуються лише у разі ухвалення обвинувального вироку, як зазначено в ч. 2 ст. 124 КПК України.

Відповідної правової позиції дотримується і Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду, про що нею зазначено в постанові від 12 вересня 2022 р. у справі №203/241/17, згідно якої якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Згідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Вказані обставини відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 404 КПК України.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 124 КПК України, колегія суддів, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, вважає за необхідне змінити судове рішення в цій частині.

За таких обставин апеляційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення, ухвалу Монастириського районного суду Тернопільській області від 06 липня 2022 р. змінити, в частині розподілу процесуальних витрат, а саме процесуальні витрати на проведення всіх експертиз в даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 117, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині розподілу процесуальних витрат змінити.

Процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи від 11 січня 2005 року №1547 в розмірі 300 грн., судової автотехнічної експертизи від 10 січня 2005 року №1546 в розмірі 300 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи від 11 січня 2005 року №131 в розмірі 350 грн., судової автотоварознавчої експертизи від 05 лютого 2005 р. №41 в розмірі 565 грн. 06 коп. та судової автотоварознавчої експертизи від 09 лютого 2005 р. №42 в розмірі 565 грн. 06 коп. віднести на рахунок держави.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ __________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4