Справа № 347/1981/21
Провадження № 11-кп/4808/41/23
Категорія ч. 2 ст. 286-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000094 за апеляційною скаргою заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 та п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні вироку дійшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок чого змінив кримінально-правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_8 діяння. Так, незважаючи на отримані у ході судового розгляду докази порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху у стані сп`яніння судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_11 який перебував на посаді лікаря нарколога Косівської ЦРЛ та проводив медичне освідчення ОСОБА_8 . У ході допиту ОСОБА_11 чітко вказав, що проводив освідчення відповідно до медичних правил, у тому числі за допомогою звичайного огляду, із застосуванням алкотестеру та таблиці Шульте. Вказав, що за результатами огляду ОСОБА_8 перебував у стані сп`яніння про що було складено відповідний висновок.

Також, судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_12 , який вказав, що освідчення водія ОСОБА_8 проводив лікар Косівської ЦРЛ ОСОБА_11 за допомогою приладу-алкотестеру та підтвердив що у результаті огляду було складено висновок про те що ОСОБА_8 перебував у стані сп`яніння.

Крім того, судом не надано належної оцінки долученим до справи доказів, а саме - висновку за результатами медичного огляду 3 метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 07.07.2021 року та результатів токсикологічного дослідження крові № 1178 від 08.07.2021 року, який складено КНП «ПНЦ ІФ ОР».

У своїй сукупності вказані докази безумовно підтверджують перебування водія ОСОБА_8 у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом у наслідок чого, у тому числі і відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Зазначені докази ніяким чином не спростовано, стороною захисту не надано жодних доказів, які б свідчили про протилежне.

Вказує, що стороною захисту не спростовано даних щодо проходження ОСОБА_8 медичного освідчення, також у справі відсутні будь-які відомості, у тому числі отримані від безпосереднього допиту обвинуваченого, які 6 свідчили про його відмову від проведення медичного освідчення, а факт добровільного отримання ним висновку та підписання інших його екземплярів останнім без зауважень прямо стверджують про протилежне.

Наголошує, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зокрема, судом безпідставно застосовано ст. 75 КК України, яка не підлягала до застосуванню, призначене судом покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України у наслідок його м`якості. Судом до обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання безпідставно включено такі обставини як активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ч. 2 ст. 286-1 не визнав взагалі. Крім того, у вироку суду не вмотивовано у чому саме полягало сприяння обвинуваченого досудовому розслідуванню.

Також вказує, що судом першої інстанції допущене істотне порушення кримінального процесуального закону, рішення суду про визнання окремих доказів у даній справі належним чином не вмотивовано. Зокрема не наведено та не підтверджено жодних обставин порушення прав людини. Не спростовано жодними доказами факту перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, належної оцінки доказам наданим стороною обвинувачення судом не надано.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого потерпілій заподіяно тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин:

07 липня 2021 року приблизно о 06 годині 30 хвилин, у денну пору доби, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Audi 80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою регіонального значення «Р-24» з сполученням Кам`янець Подільський Татарів у напрямку м. Коломия Івано-Франківської області. На час руху у салоні автомобіля знаходилися пасажири ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Проїжджаючи населеним пунктом с. Стончатів Яблунівської селищної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, не дотримуючись вимог Правил дорожнього руху, ОСОБА_8 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля і безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, на заокругленій ділянці дороги, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги на узбіччя, внаслідок чого відбулось його перекидання та зіткнення з деревом в результаті якого пасажирка ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження.

При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: п. 1.5., п. 2.3 б, д та п. 12.1.

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, пасажирка автомобіля ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення а також інші тілесні ушкодження зазначені у вказаному висновку.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в по ньому й прийняття правильного рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Прокурор наголошує на тому, що стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а суд першої інстанції докладних переконливих мотивів про невинуватість ОСОБА_8 в цій частині обвинувачення не навів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений в ст. 91 КПК. Крім інших, підлягають доказуванню обставини кримінального правопорушення, що обумовлюють його кваліфікацію, як об`єктивні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; предмет кримінального правопорушення, знаряддя чи засоби його вчинення; так і суб`єктивні: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що показання обвинуваченого є послідовним, чітким та такими, що об`єктивно відображають обставини події його ж показанням даними в судовому засіданні щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, внаслідок чого заподіяно потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Також суд першої інстанції дійшов до висновку, що кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 що викладена в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 286-1 КК України не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, та за відсутності кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дії такого слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки останній вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого потерпілій було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Хоча в вироку суду першої інстанції наведено перелік досліджених доказів, в той час їх аналіз є поверхневим та належним чином невмотивованим.

Зокрема, у вироку судом першої інстанції дійшов до висновку, що обставина порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення в ході судового розгляду не доведена і її необхідно виключити з обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки сам огляд проведено більш як через дві години після часу вчинення ДТП яка мала місце о 06 год. 30 хв. 07.07.2021 року а згідно результату токсикологічного дослідження (а.п. 70) забір біологічного матеріалу крові було проведено 07.07.2021 року о 10 год. 15 хв., а огляд проведено за висновком лікаря від 07.07.2021 року (а.п. 113) 07.07.2021 року о 09 год. 04 хв., окрім того у в іншому висновку лікаря (а.п. 102) вказано тільки дату точного огляду 07.07.2021 року, взагалі без зазначення часу такого огляду.

Кримінально-процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися такими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому КПК України.

Колегія суддів погоджується з думкою прокурора, що суд першої інстанції при винесенні вироку дійшов до висновків, які є неналежним чином вмотивованими внаслідок чого змінив кримінально-правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_8 діяння, судом не надано належної оцінки долучених до справи доказів та вважає такі висновки передчасними і некатегоричними.

Відповідно постанови ВСУ від 06.09.2022 року у справі №506/392/16-к, колегія суддів дійшла до вірного висновку, що результати огляду на стан алкогольного сп`яніння отримано в порядку п. 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під виливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно із вимогами цього нормативного акта огляд водіїв-учасників ДТП є обов`язковим і ця процедура не є слідчою дією у розумінні вимог ст.ст. 214, 223 КПК, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання цих результатів медичного дослідження недопустимими і такими, що отримані з порушенням порядку передбаченого законом, тобто до внесення відомостей до ЄРДР.

Тому з урахуванням вимог закону та правових позиціях ВС, викладеними, зокрема у постановах від 24.02.2020 року у справі №473/2872/18, від 10.12.2020 року у справі №715/1912/19, від 11.02.2020 року у справі №691/219/18, колегія суддів доходить до висновку про те, що висновок суду про відсутність стану алкогольного сп`яніння є належним чином невмотивований.

Також під час апеляційного перегляду було заявлено клопотання, про виклик лікаря Косівської ЦРЛ ОСОБА_11 для допиту, яке задоволено. Проте допит даного свідка не проводився, сторони не заперечували проти цього, оскільки його виконання неможливе у зв`язку з смертю ОСОБА_11 .

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про допустимість доказів, оскільки суд першої інстанції не навів вичерпний їх аналіз, тому через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, позбавлений можливості перевірити правильність висновків суду першої інстанції в частині належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - такі, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Косівської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286-1 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5