ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/668/23 Справа № 205/3948/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду об`єднане кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно працевлаштований охоронцем ТОВ «Юкон», неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнано винним та засуджено: за - за ч.3 ст.286-1 Кримінального кодексу України (далі- КК) - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років; - за ч.1 ст.369 КК у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання чинності цим вироком залишено - у вигляді домашнього арешту.

Строк покарання ОСОБА_8 рахується з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання період перебування під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з 18.06.2022 року по 22.09.2022 року, включно, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Епізод №1

18 червня 2022 року, приблизно о 15:25 годин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в сечі - 2,44 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 , що видане 18.03.1993 року, належить на праві власності ОСОБА_10 , в світлий час доби здійснював рух з перевищенням допустимої швидкості руху в населених пунктах, а саме не менше ніж 70 км/год, по сухому покриттю проїзної частини дороги вул. Лірницька в Новокодацькому районі м. Дніпро, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку вул. Мукачівська у напрямку вул. Велика Діївська, при цьому перевозячи на передньому пасажирському місці у якості пасажира ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час здійснення маневру повороту праворуч з вул. Лірницька в напрямку вул. Велика Діївська водій ОСОБА_8 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, за відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, і під час здійснення маневру повороту праворуч від вул. Лірницька в напрямку вул. Велика Діївська не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приблизно о 15:25 годин 18 червня 2022 року поблизу будівлі №429 по вул. Велика Діївська в Новокодацькому районі у м. Дніпро виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч відносно напрямку свого руху, де здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на нерухому перешкоду у вигляді металевого відбійника на бетонній основі.

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 12.3(б), 2.9 (а), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

п.2.3(б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.2.9(а) Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру керованого ним автомобіля ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - садна в правій тім`яно-скроневій ділянці, в правій передвушній ділянці, в лівій виличній ділянці, на лівому крилі носа; синця в правій та лівій параорбітальній ділянці, в підщелепній ділянці ліворуч; рвано-забійні рани у лівій лобній ділянці з переходом на внутрішній край лівої надбрівної дуги та подовжуючись на спинку носу, на нижній повіці лівого ока з розповсюдженням на ліву виличну ділянку; розрив лівого очного яблука, з витіканням скловидного тіла; крововилива товщі м`яких покривних тканин голови в лівій лобно-скроневій ділянці; дефект кісткової тканини, що закритий перфорованою пластиною із металу сірого кольору (стан після операції) на лобній кістці ліворуч, з розповсюдженням на надбрівну дугу та ліву половину середньої черепної ямки; ізольованого перелому кісток основи черепу в лівій половині передньої черепної ямки; перелому кісток носу, перелому відростків правої та лівої виличної кісток, що сполучаються з верхньою щелепою в місці їх з`єднання, лівої пазухи верхньої щелепи та нижньої щелепи ліворуч, крововиливів в м`яких тканинах навколо переломів; крововиливів під м`якими мозковими оболонками на полюсах обох лобних часток, на випуклій поверхні лівої тім`яно-скронево-потиличної ділянки, правої скроневої та правої потиличної часток, по верхньо-задній поверхні обох гемісфер мозочка,на базальній поверхні обох лобних часток, на полюсах обох скроневих часток та в ділянці Варолієвого моста; крововиливів з ділянками забиття в речовині мозку на полюсах обох лобних часток, з розповсюдженням на основу мозку; крові в бічних шлуночках мозку; крупновогнищевих та численних дрібновогнищевих внутіршньомозкових крововиливів, в тому числі і екстравазатів; набряку м`яких оболонок з вираженою ексудативною продуктивною запальною реакцією; енцефалопатії: набряку та набухання ядер великих нейронів, ділянки спустошення у білій речовині мозку, дистрофічних змін (клітини - тіні) перифокального продуктивного енцефаліту; саден на тильній поверхні лівої кисті, поперечного перелому лівого великого рога під`язикової кістки, крововиливу в м`яких тканинах навколо перелому.

Виявлені в нього тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_8 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 о 06:30 годин у реанімаційному відділенні КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР» у м. Дніпро.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікованопорушенні за ч.3 ст.286-1 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Епізод №2

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №785 о/с від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_12 призначено на посаду заступника командира роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Заступник командира роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області ОСОБА_12 відповідно до ст.ст.1, 17 Закону України «Про Національну поліцію», п.2.1 розділу 2 Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №6086 від 13.12.2017 року, п.1 Примітки до ст.364 КК України, є особою, яка постійно здійснює функції представника Національної поліції України - центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, у зв`язку чим він є службовою особою.

Так, екіпажем автопатруля «Легіон 452» Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, у складі якого був інспектор взводу 2 роти 4 батальйону З УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 та поліцейський взводу 2 роти 4 батальйону З УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , в ході виконання службових обов`язків, а саме патрулювання Новокодацького району в м. Дніпро, 18 червня 2022 року приблизно о 17:00 годин отримали повідомлення, що за адресою: м. Дніпро, вулиця Велика Діївська, буд.429, було скоєно дорожньо-транспортну пригоду. Екіпажем автопатруля «Легіон 452» було здійснено виїзд на вказаний виклик, яким після прибуття на місце було встановлено, що водій автомобіля марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вибрав безпечної швидкості та не впорався з керуванням і здійснив наїзд на перешкоду у вигляді огорожі вздовж проїзної частини.

Під час перебування у зазначеному місці ОСОБА_8 , знаходячись в салоні автомобіля марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився біля будинку №429 по вул. Великій Діївській у м. Дніпрі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі, а саме заступникові командира роти УПП у Дніпропетровській області ОСОБА_12 за непритягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, діючи умисно та цілеспрямовано, будучи достовірно обізнаним, про те, що ОСОБА_12 є особою, яка постійно здійснює функції представника влади - службовою особою, здійснив пропозицію надання неправомірної вигоди у сумі 200 доларів США за невчинення дій відносно нього з використанням наданої йому влади, а саме за непритягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності за скоєну дорожньо-транспортну пригоду.

Про вказаний факт заступник командира роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_12 18 червня 2022 року повідомив на лінію «102», а також до чергової частини ВП №З ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву із викладенням зазначених обставин, яку у подальшому в законному порядку було зареєстровано в ЖЕО та передано до слідчого відділу ВП №З ДРУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для внесення відомостей про вчинення ОСОБА_16 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.369 КК, як пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєні кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.369 КК, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування своїх вимог посилається на недотримання судом положень п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 243 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання та зазначає, що судом не прийнято до уваги фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_8 рухався з перевищенням швидкості не менше ніж 70 км/год, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, під час здійснення маневру повороту праворуч не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, де здійснив наїзд на нерухому перешкоду.

Також, як зазначає апелянт, судом не враховано, що ОСОБА_8 притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, здійснював керування своїм автомобілем.

Крім того прокурор зауважує на тому, що ОСОБА_8 хоч і вчинив злочин за ч.3 ст.286-1 КК з необережності, однак обвинувачений, сидячи за кермом транспортованого засобу у стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки для життя та здоров`я інших осіб. Що в кінцевому результаті призвело до грубого порушення ПДР та до загибелі пасажира.

Отже на думку апелянта, призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.286-1 КК, а також застосування визначеного ст.70 КК принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, є необґрунтованим, несправедливим та не сприятиме виправленню обвинуваченого і запобіганню вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами.

З урахуванням наведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 в часині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.369 КК та призначити покарання: - за ч.3 ст.286-1 КК у виді 6 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років; - за ч.1 ст.369 КК у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання. Посилається на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти фактичних обставин кримінального провадження, свою вину визнав, справа була розглянута судом у спрощеному порядку відповідно до ч.3 ст.349 КПК, а тому вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання е відповідає особі обвинуваченого та є неспівмірним з його діями. Аргументує тим, що ОСОБА_8 раніше не судимий, скоєні ним кримінальні правопорушення за ч.3 ст.286-1 КК є необережним злочином, а за ч.1 ст.369 КК є злочином невеликої тяжкості, після зміни запобіжного заходу на домашній арешт сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки та не скоїв за цей час жодних кримінальних правопорушень.

Крім того, як зазначає апелянт, кримінальне правопорушення за ч.3 ст.286-1 КК ОСОБА_8 скоїв, намагаючись врятувати свого батька, який був хворий на цукровий діабет та йому стало зле, у зв`язку з чим обвинувачений прийняв термінове рішення сісти за кермо автомобіля в нетверезому стані в ситуації, що загрожувала життю та здоров`ю батька, а після ДТП одразу викликав швидку допомогу, допоміг батькові та залишився на місці пригоди чекати прибуття екіпажу патрульної поліції.

Просить врахувати, що обвинувачений залишився єдиним членом родини, який допомагає матері, що має низький зір на обидва ока та потребує часткового догляду, має постійне місце роботи та позитивні характеристики, у вчиненому щиро кається та сприяв розкриттю злочинів.

Отже, на думку захисника, наведені обставини дають підстави для застосування ст.69 КК, а тому просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`яке покарання, а саме: - за ч.3 ст.286-1 КК, із застосуванням ст.69 КК- у виді одного року позбавлення волі; - за ч.1 ст.369 КК у виді двох років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді одного року позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої нею апеляційної скарги та яка наполягала на її задоволенні у повному обсязі, але заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вислухавши пояснення потерпілої, обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні, але заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.369 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.3 ст.349 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором та захисником в апеляційних скаргах, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційних скарг убачається, що сторони обвинувачення та захисту фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд належним чином врахував, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК, відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Крім того, суд врахував позиц3ію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила суд не призначати суворе покарання.

Обставиною, яка згідно ст.66 КК, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочинів. Обставин, які б відповідно до ст.67 КК отбяжували покарання, судом не встановлено.

З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що такий вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на чому наполягає прокурор, стороною обвинувачення не наведено, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції кожної статті кримінального закону та з урахуванням правил призначення покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК.

Водночас, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та застосування положень ст.69 КК з огляду на наступне.

Кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст.69 КК при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положень ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував усі наведені в апеляційній скарзі захисника дані щодо особи обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання. Натомість захисник не наводить переконливих аргументів, які б вказували на те, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.3 ст.286-1 КК, враховуючи те, що цей злочин ОСОБА_8 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, раніше вже притягався до адміністративної відповідальність за ст.130 КУпАП та був позбавлений права керування транспортними засобами, однак належних висновків для себе не зробив, що призвело до загибелі людини.

У той же час посилання захисника на стан здоров`я матері обвинуваченого ОСОБА_8 та погіршення її зору на обидва ока, на переконання апеляційного суду, не є тією обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а може виправдовувати призначене судом мінімально можливе покарання, яке передбачено санкцією ч.3 ст.286-1 КК.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційні скарги прокурора та захисника безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.369 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4