Номер провадження: 11-кп/813/686/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на строк 60 днів до 17.02.2023.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є громадянином України, офіційно непрацевлаштований, неодружений, без постійного місця проживання та реєстрації на території Одеської області, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та вказує на те, що останній може залишити територію м. Одеси. Також враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , за яке передбачено покарання виді позбавлення волі на строк 10 років, тому продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, будучи без постійного місця проживання та реєстрації на території України, може вдатися до спроб переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, що доводить наявність існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, що може свідчити про наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, які ще в судовому засіданні не всі допитані. Про наявність ризиків, передбачених п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння тяжких корисливих злочинів, офіційно непрацевлаштований та стороною захисту не надано даних про наявність у нього джерела будь-якого доходу, тому продовжує існувати ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заперечує обставини того, що обвинувачений має на меті переховування від суду, оскільки не доведено його винуватість. Наголошує про те, що обвинувачений зацікавлений сприяти у з`ясуванні обставин справи. Апелянт також зазначає про міцність соціальних зв`язків у обвинуваченого, який має сім`ю та родичів. Указує на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які є підставами для тримання під вартою ОСОБА_7 ..

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_6 та прокурор в судове засідання не з`явились, їх було належним чином повідомлено про час розгляду справи, тому відповідно до ст. 422 -1 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційному розгляду.

Також від захисника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд її апеляційної скарги у її відсутності.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді від нього до суду не надходило.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і в разі доведення його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, він є громадянином України, офіційно не працевлаштований, неодружений, без постійного місця проживання та реєстрації на території Одеської області, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та вказує на те, що останній може залишити територію м. Одеси.

Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 , розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, будучи без постійного місця проживання та реєстрації на території України, може вдатися до спроб переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Той факт, що обвинувачений зник з місця вчинення кримінального правопорушення після його вчинення, також свідчить про існування вищевказаного ризику та про те, що він може не прибути до суду за судовим викликом.

На даній стадії судового розгляду справи ще не допитані свідки, а тому існує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, що може свідчити про наявність можливого незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення імовірного покарання.

Про наявність існування ризиків, передбачених п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння тяжких корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, при цьому стороною захисту не надано даних про наявність у нього джерела будь-якого доходу, тому продовжує існувати ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних на спростування існування вищевказаних ризиків стороною захисту надано не було. Також не було надано нових даних, які не були враховані судом раніше при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, не може запобігти зазначеним вище ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Підстав, що перешкоджають обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не встановлено.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, не встановив обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які перешкоджали б застосуванню та продовженню запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ..

Так, колегія суддів визнає непереконливими доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки з огляду на характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, що спричинили смерть потерпілого, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі доведення його вини в обсязі пред`явленого обвинувачення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, є доведеною вірогідність ухилення обвинуваченого від суду, а також незаконного впливу на свідків, які ще не допитані в порядку ст.23 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апелянтом не спростовано висновки суду про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Ті обставини, про які зазначає сторона захисту, зокрема недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , що, на її думку, свідчить про відсутність у нього мети ухилення від суду, жодним чином не впливають на обставини існування даного ризику, оскільки сама по собі тяжкість імовірного покарання є вагомим чинником доведеності можливого ризику переховування особи від органів досудового розслідування та суду з метою його уникнення.

Доводи захисника про зацікавленість обвинуваченого в сприянні з`ясуванню обставин справи, не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджуються.

Судом не було встановлено доказів про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому доводи захисника з цього приводу позбавлені підстав.

Як установлено судом, ОСОБА_7 офіційно не працює, неодружений, не має постійного місця проживання та законних джерел до існування, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території Одеської області, і доказів того, що ОСОБА_7 перебуває в сімейних відносинах, здатних забезпечити його належну процесуальну поведінку в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, судом не встановлено.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Апеляційний суд вважає, що у вказаній справі суспільний інтерес превалює над приватним інтересом ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, що спричинило тяжкі наслідки у виді загибелі людини.

Зважаючи на обсяг висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, його репутацію як раніше судимої особи, відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не знаходить правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це ставить питання апелянт.

Виходячи наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу.

З огляду на викладене вище, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.405, 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 на строк 60 днів до 17.02.2023 - залишити без зміни.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4