справа № 545/4121/22
провадження № 1-кп/631/106/22
про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту
08 листопада 2022 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з боку сторони обвинувачення:
з боку сторони захисту:
обвинувачених ОСОБА_4 ,
03 листопада 2022 року за вхідним № 3301/22-вх з Верховного Суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 357, частиною 3 статті 357, частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за № 545/4121/22 (провадження № 1-кп/631/106/22) та відповідно до протоколу розподілу справи між суддями не в автоматичному режимі від 03 листопада 2022 року, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані головуючому судді ОСОБА_1 04 листопада 2022 року.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 листопада 2022 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче судове засідання.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив суд вирішити питання, пов`язане із застосуванням відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, про що подав відповідне письмове клопотання, яке було зареєстровано за вхідним № 3362/22-вх від 08 листопада 2022 року.
Так, у підготовчому судовому засіданні прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , в обґрунтування поданого клопотання доповів про наявність у провадженні обставин, визначених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. На думку прокурора, у розрізі того, що причетність обвинуваченого до указаних кримінальних правопорушень злочинів, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, є дійсними ризики, визначені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені ряду тяжких злочинів, не має стійких соціальних зв`язків з родичами та розуміє можливість отримати значний термін покарання.
Крім того, на думку прокурора ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, дані про яких йому на даний час повністю відомі, з тією метою, щоб перешкодити встановленню істині у кримінальному провадженні та спонуканні змінити показання у суді на свою користь. Також ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні ряду крадіжок, а отже є особою, яка схильна до корисливих злочинів проти власності.
Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, прокурор просив обрати у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність передумов, передбачених статтями 177, 178, пунктами 1 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Також прокурор просив суд покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: а саме: 1) цілодобово не залишати місця фактичного проживання без дозволу прокурора або суду; 2) прибувати за кожною вимогою до суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому приписами Кримінального процесуального кодексу України порядку.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , після роз`яснення йому прав, встановлених приписами частини 2 статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів у даному засіданні. Щодо клопотання прокурора про обрання відносного нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту заперечував та просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у нічний час, оскільки на даний час працює на підставі цивільно-правових договорів та отримані ним кошти є єдиним засобом для існування, а також проживає з бабусею ОСОБА_10 , 1948 року народження, якій повинен допомагати. При цьому запевнив суд, що жодного разу з його боку не було порушень цілодобового домашнього арешту, який був обраний відносно нього на досудовому розслідуванні
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження та проаналізувавши в системного зв`язку усі наявні на даному етапі судового слідства у матеріалах справи докази на обґрунтування доцільності обрання заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.
Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до положень статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ Кримінального процесуального кодексу України (частина 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України).
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому суд враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного акту України які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Приписами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.
В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні тяжких злочинів, передбачених частинами 3 та 4 статті 185 Кримінального кодексу України, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі: за частиною 3 на строк від трьох до шести років, за частиною 4 на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2022 року встановлено, що на досудовому слідстві відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого був до 16 вересня 2022 року.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавський області від 14 вересня 2022 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обраний на досудовому слідстві відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжено строком на 60 днів, а саме до 14 листопада 2022 року, включно.
В ході обговорення питання доцільності обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту та долучених до кримінального провадження матеріалів встановлено такі відомості: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: селище міського типу Нова Водолага, Нововодолазького району Харківської області, громадянин України, зі середньою освітою, офіційного працевлаштування не має, зі слів працює на підставі цивільно-правових договорів, неодружений, доказів щодо наявності на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків суду не надано, разом із тим встановлено, що він мешкає разом із бабусею ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером за віком. Місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.
Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, не відноситься до осіб з інвалідністю, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.
Відповідно, ураховуючи факт того, що дія будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри, суд з цього питання відмічає таке.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді (на стадії підготовчого провадження), а відповідно до пункту 13 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, суд на стадії підготовчого провадження не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2022 року, закінчується 14 листопада 2022 року.
На цей час в даному кримінальному провадженні обвинувачених, потерпілих та свідків не допитано, докази передбачені статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані суд вважає, що обставини регламентовані статтею 177, пунктами 1, 2 частини 1 статті 194 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт, того, що вони пов`язані з цими подіями).
Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання, суд вважає, що в даному конкретному випадку продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.
З урахуванням наведеного, суд погоджується із доводами прокурора про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню.
Так, указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі, по-перше, обставин цього кримінального провадження та, по-друге, особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).
Те, що сама по собі суворість передбаченого покарання не є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак в цій ситуації слід урахувати, у тому числі те, що як слушно зауважує прокурор у клопотанні з цього питання, обвинувачений обізнаний, що санкція однієї із інкримінованих частин статті передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, що свідчать про обставини, які можуть бути підставою та мотивом для навмисно переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Слушним також є і ризик впливу обвинуваченого на свідків, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження та свідки сторони обвинувачення безпосередньо перед судом не допитані, натомість ОСОБА_6 відомі дані про них, а отже обвинувачений може вдатися до спроб незаконного впливу на свідків, які, дорече є його односельчанами, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті.
Заслуговує на увагу й наявність такого ризику як можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений здійснював ряд корисливих кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, як наслідок є дійсними обставини визначені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно ж до наведеної норми права наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, суд ураховує таке.
Згідно із приписами частин 1 та 2 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
В даному випадку, враховуючи тяжкість, суспільну небезпечність та фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, які відносяться до тяжких злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , суворість передбаченого законом покарання, дані про особу останнього, зокрема те, що він хоча і має місце постійного мешкання, однак не має постійного місця роботи, не одружений, не має осіб, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку, наявність ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку про доцільність обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладанням на нього ряду обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому, більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з домашнім арештом, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
З огляду на викладене суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він, по-перше, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та по-друге, зможе запобігти ризикам, які визначенні статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.
У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт не зможуть запобігти встановленим ризикам.
Будь яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та обвинуваченим не доведено.
Враховуючи викладене вище, на даний час відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу виправдовує подальше обмеження права обвинуваченого.
Разом з тим, не установлено, факт того, цілодобовий домашній арешт відповідатиме критеріям пункту 2 частини 3 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України, а тому визначати такий арешт цілодобово передумов не має, в силу обставин справи та даних про особу обвинуваченого.
За таких обставин, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби з зобов`язанням прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади та покладенням обов`язків з числа передбачених приписами частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, які будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, у зв`язку з чим не суперечитимуть пункту 2 частини 3 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України, та правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішеннях від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії», від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Росії» та від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії».
Також, слід відмітити, щодо зобов`язання не залишати без дозволу прокурора або суду, місце свого фактичного проживання воно є складовою самого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме його суттю, оскільки відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період часу, а тому не може бути віднесене до факультативних обов`язків, відповідно і звернення в цій частині не може бути задоволене.
Крім цього, положеннями частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, визначено імперативний перелік альтернативних обов`язків, які суд вправі покласти на обвинуваченого для забезпечення його процесуальної поведінки. Дана правова норма регламентує, що суд, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду чи іншого органу державної влади, а також виконувати один або і кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтею 33, частинами 5 та 6 статті 34, статтею 35, частиною 2 статті 110, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 181, 186, 193 194, 196, 291,314 316, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді домашнього арешту задовольнити частково.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 години 00 хвилин до 06 годин 00 хвилин наступного дня, до 06 січня 2023 року (включно), за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища.
Покласти на обвинуваченого, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
1) прибувати до Нововодолазького районного суду Харківської області або прокурора за першою вимогою;
2) не відлучатися з населеного пункту за місцем фактичного проживання, яким є:
АДРЕСА_2 ) повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;
Роз`яснити обвинуваченому що в разі невиконання ним вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до частини 5 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, роз`яснивши про необхідність негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_6 негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1