Справа № 455/91/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/181/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна (власника майна) ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року,

встановила:

ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 про арешт майна.

Накладено арешт на:

саморобний транспортний засіб (дигу) на базі ГАЗ 66 без документів та номерних знаків, користувачем якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , а власником є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом;

8 колод, довжиною 4 метри та 3 колоди довжиною 5 метрів деревини породи «Сосна», які знаходяться на кузові саморобного транспортного засобу (дизі) на базі ГАЗ 66, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування будь-яким особам вказаною лісопродукцією.

Звернуто увагу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та/або особи, на зберігання якій передано майно, на необхідність забезпечення належних умов зберігання речових доказів.

Роз`яснено, що згідно ч.4 ст.100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу особа зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Виконання ухвали покладено на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, зокрема, вказав, що як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, а саме: витягу з ЄРДР №0000036 від 18.01.2023 року, рапорта старшого інспектора чергового ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області від 18.01.2023 року, протоколу огляду місця події від 17.01.2023 року, розписки ОСОБА_9 від 18.01.2023 року, поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_10 від 17.01.2023 року, постанови про визнання речовим доказом від 18.01.2023 року, враховуючи, що саморобний транспортний засіб (дига) на базі ГАЗ 66 без документів та номерних знаків, а також 8 колод довжиною 4 метри та 3 колоди довжиною 5 метрів деревини породи «Сосна», на який прокурор просить накласти арешт, відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, є речовими доказами по справі, з метою забезпечення збереження речових доказів до завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, на переконання слідчого судді виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи, а відтак клопотання слід задовольнити.

При цьому слідчий суддя зазначив, що передача ОСОБА_6 транспортного засобу, який не зареєстрований в установленому законом порядку, за відсутності у нього посвідчення водія (про що він повідомив у судовому засіданні) створюватиме небезпеку як для нього так і для оточуючих, а тому слідчий суддя не знаходить правових підстав для передачі транспортного засобу (дигу) на базі ГАЗ 66 без документів та номерних знаків ОСОБА_6 на зберігання.

На дану ухвалу слідчого судді третя особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна (власник майна) ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, відомості про яке внесеного до ЄРДР за № 0000036 від 18.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а саме: саморобного транспортного засобу - (дига) на базі ГАЗ - 66, який належить ОСОБА_6 , за клопотанням прокурора Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 , постановити нову ухвалу, якою відмовити частково, а саме: в частині накладення арешту на саморобний транспортний засіб - (дига) на базі ГАЗ - 66, який належить ОСОБА_6 , в задоволенні клопотання прокурора Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що будь-яких даних у підтвердження, що арешт саморобного транспортного засобу зробленого в кустарних умовах призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі, під час розгляду даного клопотання не має, і відомості про перешкоди для досудового розслідування через використання чи пересування вказаного транспортного засобу, також відсутні.

В судове засідання прокурор ОСОБА_7 та апелянт ОСОБА_6 не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про час і місце його проведення. Прокурор ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що ухвалу слідчого судді, яка оскаржується підтримує в повному обсязі. Апелянт ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що свої апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі. З урахуванням наведеного, скороченого терміну розгляду даної категорії справ, положень ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які не з`явились до суду.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У ході апеляційного перегляду рішення слідчого судді ретельній перевірці підлягають усі доводи апеляційної скарги, які можуть вплинути на результат апеляційного розгляду (постанова Верховного Суду від 05 січня 2022 року у справі №484/789/19, абз. 9 п. 12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі №11-164сап21).

Враховуючи наведене, апеляційному суду належить з`ясувати чи: наявна обґрунтована підозра вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна; відповідало майно, на яке накладено арешт, критеріям речових доказів; існування необхідності в накладенні арешту на майно, ураховуючи принцип розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з матеріалами клопотання, відділенням поліції №1 Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 18.01.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Постановою про визнання речовим доказом від 18.01.2023 року винесену слідчим СВ ВП №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 саморобний транспортний засіб (дигу) на базі ГАЗ 66 без документів та номерних знаків, користувачем якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному 18.01.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036.

Перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора і накладення арешту на майно. Кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за ознаками ч.1 ст. 246 КК України, накладення арешту на майно в даному випадку, необхідне для забезпечення збереження речових доказів, тому у слідчого судді було достатньо підстав для накладання арешту на це майно.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, арешт майна з підстав, наведених вище норм, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК).

Використане законодавцем у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості», якщо його порівняти із формулюванням «наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення», яке наведено у ч. 2 ст. 177 КПК, вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт повідомлення певній особі про підозру, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення. Оскільки, на відміну від ч. 2 ст. 177 КПК, у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК не зазначено про вчинення злочину особою, а лише вказано про його вчинення.

В оскаржуваній ухвалі із посиланням на докази наведено відомості, котрі, на думку колегії суддів, можуть переконати особу, яка не зацікавлена у результатах розгляду цієї справи (об`єктивний спостерігач) про можливість скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

При накладенні арешту на майно враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи.

На думку колегії суддів, сторона обвинувачення довела, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків слідчого судді та не можуть бути визнані як підстави скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищезазначене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, відтак підстави для задоволення апеляційних вимог та скасування ухвали слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 170-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Ухвалу слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 лютого 2023 року про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна (власника майна) ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4