Провадження № 1-кп/127/965/22
УХВАЛА

06 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6

в ході підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. ст. 206-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 358 КК України, відомості про які внесено 27 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 20.12.2022 року надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. ст. 206-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 358 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. В судове засідання просив викликати обвинуваченого, захисника, потерпілих, їх представника та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні вважали, що судовий розгляд за вказаним обвинувальним актом призначений бути не може з різних підстав. Так, захистом одночасно заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ст. 284 КПК України; клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та клопотання про направлення обвинувального акту до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності через непідсудність обвинувального акту Вінницькому міському суду.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, суд дійшов наступного.

Частиною 3 ст. 314 КПК України передбачено перелік процесуальних рішень, які має право прийняти суд у підготовчому судовому засіданні, серед яких: рішення про призначення судового розгляду, рішення про повернення обвинувального акту прокурору, рішення про закриття кримінального провадження та рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Кожне з вказаних процесуальних рішень є самостійним, а по відношенню одне до одного взаємовиключним.

Тобто, суд за результатами судового розгляду може ухвалити лише одне із вказаних рішень.

Прокурор просив призначити справу до розгляду. Рішення про призначення справи до розгляду включає в себе вирішення судом питання про відсутність підстав для закриття провадження, про відсутність підстав для повернення обвинувального акту та вирішення питання про підсудність вказаного кримінального провадження суду на розгляд якого надійшов обвинувальний акт.

Позиція прокурора у вказаному провадженні є зрозумілою та однозначною.

В той же час захист, просить вчинити три дії одночасно, а саме закрити провадження, повернути обвинувальний акт та направити його до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності, посилаючись на непідсудність кримінального провадження Вінницькому міському суду.

Оцінюючи вказану позицію захисту, суд вважає за необхідне зазначити, що для початку розгляду обвинувального акту на предмет його відповідності вимогам ст. 291 КПК України та надання оцінки наявності підстав для закриття кримінального провадження, що може зумовити за собою прийняття остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції у виді закриття кримінального провадження, суд має переконатись, що він є повноважним судом для розгляду кримінального провадження, в тому числі і за ознакою територіальної підсудності справи.

Порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення, що передбачено п.6 ч.2 ст. 412 КПК України.

Таким чином, вирішення питання про підсудність кримінального провадження є першочерговим. Правильність вирішення вказаного питання надає повноваження суду на здійснення інших процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання підсудності кримінального провадження суд приймає до уваги вимоги ст.ст. 32, 615 КПК України.

Згідно ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені сукупності кримінальних правопорушень. Таким чином щодо вирішення підсудності у справі діє норма про визначення територіальної підсудності суду, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення - в даному випадку кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 27, ч.3 ст. ст. 206-2 КК України.

Згідно позиції сторони захисту, формулювання обвинувачення містить відомості про те, що об`єктивні дії, які на думку сторони обвинувачення, вчинені обвинуваченим на реалізацію єдиного умислу із протиправного заволодіння майном підприємств остаточно вчинені 27.11.2020 року у м. Немирів Вінницької області, оскільки внесення відомостей до Єдиного Держаного Реєстру про призначення директором товариств здійснено начальником відділу реєстрації Брацлавської селищної ради за адресою м. Немирів, вул. Некрасова, 6.

Таким чином, з обвинувального акту слідує, що остання дія, що утворює об`єктивну сторону кримінального правопорушення вчинена на території м. Немирів, що не входить до територіальної підсудності Вінницького міського суду Вінницької області.

Прокурор заперечив щодо вказаного і вважав, що злочинні дії обвинуваченого та виконання всіх об`єктивних дій з реалізації умислу, були закінчені у м. Вінниці за адресою м. Вінниця, вул. Зодчих, 36 приміщення 74, де приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 24.11.2020 року здійснено реєстраційну дію щодо зміни складу засновників (учасників) та відомостей про засновників (учасників) юридичних осіб.

Вирішуючи вказане суд виходить виключно з формулювання обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті, не надаючи оцінки доведеності чи недоведеності вказаних в обвинувальному акті тверджень.

Згідно формулювання обвинувачення, що викладено стороною обвинувачення, ОСОБА_5 організував протиправне заволодіння частками у статутних капіталах двох підприємств шляхом використання завідомо підроблених паспортів громадян України та інших офіційних документів. Далі формулювання обвинувачення містить фразу, що вказане відбулось «за наступних обставин».

Не вдаючись у всі із них, що відбувались згідно із обвинувальним актом у різних містах України, суд констатує, що передостанній абзац формулювання обвинувачення містить дані про здійснення 24.11.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу реєстраційних дій щодо зміни складу засновників (учасників) та відомостей про засновників (учасників) юридичних осіб і здійснення вказаного у м. Вінниці, а останньою дією об`єктивної сторони кримінального правопорушення обвинуваченням зазначено, що після вчинення реєстраційних дій 24.11.2020 року, згідно протоколу загальних зборів учасників юридичних осіб на посади директора вказаних підприємств призначено ОСОБА_7 .

При цьому вказаний останній абзац не містить відомостей щодо часу та місця вчинення вказаної дії із призначення директора, проте після себе містить висновок обвинувачення, що в результаті вчинення ОСОБА_5 зазначених дій, з власності потерпілих вибули частки в статутному капіталі підприємств із заподіянням вказаним потерпілим матеріальної шкоди.

Таки чином, стороною обвинувачення в обвинувальному акті констатовано, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення є складною, складається із сукупності вчинених ОСОБА_5 та іншими особами дій, і призначення директором вказаних підприємств ОСОБА_7 є однією із вчинених дій, що утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

При цьому, обвинувачення жодним чином не вказує про те, де і коли була вчинена вказана дія.

Із поданих стороною захисту документів, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом беззаперечно встановлено, що вказана зміна відомостей, а саме зміна керівника вчинена 27.11.2020 року, Брацлавська селищна рада Немирівського району. Робоче місце реєстратора м. Немирів, провул. Некрасова, 6.

Таким чином, остання дія об`єктивної сторони кримінального правопорушення, безпосередньо вказана самою стороною обвинувачення в обвинувальному акті, є м. Немирів Вінницької області.

Твердження прокурора, що для визначення підсудності слід використовувати попередню у часі дію об`єктивної сторони кримінального правопорушення, що вказана в обвинуваченні на абзац раніше, спростовані змістом самого обвинувального акту у формулюванні обвинувачення якого сторона обвинувачення самостійно визначила та зазначила і наступну дію, вчинену на досягнення реалізації остаточного умислу обвинуваченого.

Місто Немирів Вінницької області не належить до територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області.

Таким чином, до початку судового засідання судом встановлено, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. ст. 206-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 358 КК України не підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, що зумовлює рішення про направлення до Вінницького апеляційного суду для визначення підсудності.

В зв`язку із прийняттям судом вказаного рішення за результатами підготовчого судового засідання, вирішення інших питань, передбачених ст. 314 КПК України не здійснюється.

Також прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання мотивував наявністю ризиків у кримінальному провадженні. Наголосив, що продовжують існувати ризики передбачені п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому наявні підстави для продовження обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Одночасно із вказаним просив визначити обвинуваченому заставу в розмірі 25.000.000, 00 гривень, посилаючи на те, що вказаний розмір застави визнаний обґрунтованим судом апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_5 підтримав подане через відділ прийому суду клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт із забороною залишати місце проживання з 23.00 до 06.00 години. Вважав наведені прокурором ризики відсутніми, а актуальність запобіжного заходу такою, що втратила себе. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 суд приймає до уваги наступне.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою або про зміну запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання розглядається місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в ході підготовчого судового засідання судом, що його здійснює, що свідчить про те, що Вінницький міський суд Вінницької області є повноважним судом для розгляду питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує дані, що містяться в обвинувальному акті.

Так, прокурором доведено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень, серед яких наявний і тяжкий злочин.

Саме по собі обвинувачення особи у вчинені сукупності, а не одиничного кримінального правопорушення, свідчить про те, що існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим.

З обвинувального акту слідує, що ряд осіб співучасників кримінального правопорушення не встановлено. Згідно із обвинуваченням ОСОБА_5 є організатором вчинення кримінальних правопорушень, підшукував осіб та залучав їх до вчинення дій на досягнення умислу.

Не вдаючись до оцінки доведеності вказаного, що застосовується лише за результатами судового розгляду всього кримінального провадження із дослідженням всіх доказів у справі із наданням їм оцінки судом, суд зазначає, що такі дії, вказані в обвинувальному акті, свідчать про можливість ОСОБА_5 впливати на свідків у вказаному кримінальному проваджені, оскільки він обізнаний із колом вказаних осіб та вже мав, згідно із обвинуваченням, вплив на них.

Дані про те, що у справі існують невстановлені особи свідчать про наявність ризику перешкоджання ОСОБА_5 кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому суд виходить з того, що доказуванню при вирішенні питання щодо запобіжного заходу підлягають не вже вчинені дії, а наявність можливості їх вчинити. Така можливість безпосередньо вбачається із самого обвинувального акту та формулювання обвинувачення.

Жоден із свідків у справі не допитаний, особи свідків, згідно із обвинувальним актом обвинуваченому відомі, від особисто підшукував та залучав ряд з них, що вбачається з формулювання обвинувачення, що свідчить про те, що ризик впливу на свідків і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не втратив своєї актуальності із спливом часу.

Розглядаючи можливість застосування домашнього арешту ОСОБА_5 суд, не вважає, що будь-який інший, окрім тримання під вартою достатньо гарантуватиме належну поведінку обвинуваченого, з огляду на встановлені ризики, які існують у цьому кримінального провадження

Отже, наведене свідчить про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та відмови у клопотанні сторони захисту, оскільки ризики, які встановлені судом існують, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом буде тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не буде гарантувати належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, в зв`язку з чим дію запобіжного заходу доцільно продовжити на 60 діб.

Водночас прокурор просив визначити обвинуваченому розмір застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На даний час судом вирішується питання не про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а про доцільність продовження такого виду запобіжного заходу.

Разом з тим, оскільки сторона обвинувачення просить визначити заставу обвинуваченому під час вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приймає відповідне рішення та визначає розмір застави у зазначеному у клопотанні розмірі з визначенням та роз`ясненням обов`язків, що покладаються на обвинуваченого у випадку внесення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Направити обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. ст. 206-2, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 358 КК України, відомості про які внесено 27 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408 до Вінницького апеляційного суду для визначення підсудності.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 діб, починаючи з 06.02.2023 року до 06.04.2023 року, включно.

Визначити ОСОБА_5 заставу в сумі 25000000, 00 гривень.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3)утримуватись від спілкування із свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити ОСОБА_5 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме те, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали направити до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя :