Справа № 161/4304/23
Провадження № 1-кс/161/1518/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 18 березня 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, громадянина України, має на утриманні неповнолітніх дітей, адвоката ради адвокатів Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст 332 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000319 від 23.11.2022 року -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 , був обізнаний про введення воєнного стану в Україні, який запроваджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX про затвердження Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Крім цього, останньому в силу введення воєнного стану було відомо про оголошення мобілізації в державі та запровадження обмеження виїзду за межі України громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

ОСОБА_6 було відомо, що окремі громадяни стали підшукувати шляхи неофіційного перетину державного кордону, а також знаючи про перевантаженість пунктів пропуску і складнощі у перетині державного кордону, наявність у окремих громадян обмежень щодо виїзду, діючи з корисливих мотивів, вирішив цим скористатись, організувати і здійснити незаконне переправлення осіб через державний кордон за грошову винагороду.

Всупереч вищевказаним положенням законодавства ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України та розуміючи порядок перетину державного кордону України, залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повинні були підшуковувати та здійснювати безпосереднє переправлення таких військовозобов`язаних осіб через державний кордон України до Республіки Польща.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2022 № 615, у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом, здійснюються уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Так, ОСОБА_6 , підшукавши особу ОСОБА_9 - суб`єкта підприємницької діяльності, на яку можливо оформити ліцензію у сфері надання послуг, пов`язаних з міжнародним перевезенням вантажів, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009, Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 26.03.1994, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, у період часу з 23.11.2022 по 16.03.2023 організував та незаконно переправив через державний кордон України ряд чоловіків, які є громадянами України і на період дії правового режиму воєнного стану не мали законного права виїзду за межі України, за наступних обставин.

Зокрема, 28.02.2023, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_6 у ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , дізнався про намір останнього перетнути державний кордон України та потрапити в Республіку Польща, а також те, що він є військовозобов`язаним громадянином України, якому в період дії правового режиму воєнного стану та загальної мобілізації заборонено залишати територію України.

Після цього, 01.03.2023, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_6 повторно в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , будучи обізнаним про намір останнього незаконно перетнути державний кордон України та потрапити в Республіку Польща, а також достовірно знаючи та усвідомлюючи про відсутність у нього законних підстав для перетину кордону, під час розмови з ним роз`яснив йому про можливий спосіб та порядок безпосереднього переправлення через державний кордон України.

При цьому ОСОБА_6 зазначив, що він, маючи ліцензію на підставну особу на міжнародні вантажні перевезення, зможе оформити ОСОБА_10 водієм для здійснення міжнародних вантажних перевезень, а також через електронний кабінет перевізника внести завідомо недостовірні відомості про нього до інформаційної системи «Шлях», що надає підстави для виїзду за межі території України. Також, в ході розмови ОСОБА_6 повідомив, що за вказані дії йому необхідно надати грошову винагороду в розмірі 3000 доларів США, а також через меседжер «вайбер» переслати копії документів необхідних для виїзду за кордон.

Отримавши у вказаний день від ОСОБА_10 копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, паспорта громадянина України, довідки платника податків, ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у невстановлений час та невстановленому місці з метою безперешкодного перетину ОСОБА_10 кордону України, виготовив підроблені документи, а саме: трудовий договір укладений між ФОП ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , доручення від ФОП ОСОБА_9 про розпорядження транспортним засобом марки «Merсedes-Benz 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , заявка № 16/03/2023 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, наказ № 07/02.2023 від 07.02.2023 про призначення ОСОБА_10 на посаду водія.

У подальшому, 16.03.2023, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_6 , маючи ліцензію, виготовлену на підставного ФОП ОСОБА_9 на міжнародні вантажні перевезення, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 не буде здійснювати дані перевезення, а лише незаконно перетне державний кордон України, плануючи протиправні дії по незаконному переправленню останнього через державний кордон України, з метою реалізації свого злочинного умислу, підготовлені фіктивні документи, які мали усунути перешкоди останньому для виїзду за межі території України, передав їх ОСОБА_8 , який за вказівкою ОСОБА_6 автомобілем марки «Merсedes-Benz 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , мав доставити ОСОБА_10 до кордону України і передати йому вище вказані підроблені документи.

Після цього, ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 , 16.03.2023, близько 22 години, перебуваючи в АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у салоні транспортного засобу марки «Merсedes-Benz A170», д.н.з. НОМЕР_2 , разом з ОСОБА_7 провели інструктаж ОСОБА_10 з приводу перетину державного кордону України та отримавши від останнього грошові кошти в якості неправомірної вигоди в розмірі 2800 доларів США (згідно курсу Національного банку України станом на 16.03.2023 становить 102392 грн) за незаконне переправлення його через державний кордон України до Республіки Польща, наказали йому слідувати у автомобіль марки «Mersedes-Benz 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився поряд на стоянці, в якому його чекав ОСОБА_8 , який був обізнаний про злочинні наміри останніх і мав відповідно до злочинного умислу безпосередньо супроводжувати ОСОБА_10 на кордон, щоб передати йому вищезазначені фіктивні документи, необхідні для доведення злочинного плану до кінця.

Після того, як ОСОБА_10 сів у транспортний засіб марки «Mersedes-Benz 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_8 , останній був затриманий працівниками поліції та вході обшуку були вилучені підроблені документи, які він мав передати ОСОБА_10 для перетину державного кордону України, а саме: трудовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , доручення від ФОП ОСОБА_9 про розпорядженням транспортним засобом марки «Mersedes-Benz 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , заявка № 16/03/2023 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, наказ № 07/02.2023 від 07.02.2023 про призначення ОСОБА_10 на посаду водія.

Крім того, 17.03.2023 під час обшуку автомобіля марки «Merсedes-Benz A170», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходився ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , працівниками поліції були вилучені грошові кошти в сумі 2800 доларів США, які передавалися останнім в якості неправомірної вигоди за організацію незаконного переправлення через державний кордон України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

16.03.2023, о 22 год 40 хв, ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, затримано слідчим за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

17.03.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обставинами, які дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, є встановлення фактичних даних, отриманих у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, які зафіксовані в протоколах слідчих (розшукових) дій, речовими доказами, на підставі яких доводиться його вина, а саме: заявою ОСОБА_10 про організацію ОСОБА_6 незаконного перетину кордону України для військовозобов`язаних осіб з корисливих мотивів; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 03.03.2023 про обставини здійснення виїзду за кордон за сприяння ОСОБА_6 з корисливих мотивів; протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 16.03.2023, в ході якого ОСОБА_10 вручено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в сумі 2800 доларів США, для передачі в якості неправомірної вигоди ОСОБА_6 ; протоколом освідування ОСОБА_11 від 16.03.2023; протоколом обшуку від 16.03.2023 автомобіля марки «Мерседес Бенз», д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить батьку ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, які останній одержав з іншими співучасниками злочину в якості неправомірної вигоди в сумі 2800 доларів США; протоколом особистого обшуку ОСОБА_6 від 16.03.2023 в ході якого в останнього було вилучено мобільний телефон «Самсунг» в якому міститься переписка, щодо організації незаконного перетину військовозобов`язаних осіб державного кордону України; матеріалами негласних слідчих розшукових дій в яких наявні розмови, щодо сприяння перетину військовозобов`язаних осіб через державний кордон за грошову винагороду; іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема, результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Вищевказані докази в сукупності між собою доводять факт організації ОСОБА_6 перетину військовозобов`язаних осіб через державний кордон за грошову винагороду.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого умисно, наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування.

2. Знищити, сховати або спотворити будь-які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Даний ризик підтверджується матеріалами кримінального провадження, оскільки, ОСОБА_6 , переправляв військовозобов`язаних осіб за допомогою електронної програми «Шлях» включаючи їх в якості водії вантажних транспортних засобів та на даний час місце доступу до вказаної програми не встановлено. Крім того, останній готував підроблені документи для вказаних осіб, які мають відношення до обставин, що є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні і місцезнаходження засобів їх виготовлення відомо лише йому, а на даний час не встановлено органом досудового розслідування.

Враховуючи вище викладене, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може знищити документи, які мають доказове значення для матеріалів кримінального провадження.

Також, ОСОБА_6 діяв в групі з іншими особами, які ще встановлені та не затримані досудовим розслідуванням, а тому з метою приховання доказів своєї протиправної діяльності та причетності до даного кримінального правопорушення інших осіб, може знищити, спотворити або сховати документи, які будуть підтверджувати даний факт, та перебуваючи на волі координувати дії осіб з якими може перебувати у злочинній змові на знищення доказів, які на даний час встановлюються та збираються стороною обвинувачення.

3. Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 , перебуваючи на волі під час досудового розслідування, матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, в тому числі і на тих, які ще не допитані на даній стадії досудового розслідування.

Зокрема, ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Аналогічним чином, ОСОБА_6 зможе впливати на ще не встановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження заявників, а також на понятих. Тобто, останній у разі обрання відносно нього іншого, не пов`язаного з позбавленням волі запобіжного заходу, зможе незаконно впливати на свідків з метою зміни даних ними показів.

Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Окрім цього, у кримінальному провадженні не встановлено ще усіх осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, а відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

4.Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Також, існує ризик того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може створювати штучні перешкоди для оперативного досудового розслідування, зокрема, створювати підстави для неявки до слідчого з поважних причин (за станом здоров`я тощо).

5. Вчинити інше кримінальне правопорушення.

У разі перебування на волі ОСОБА_6 зможе продовжувати аналогічну злочинну діяльність, оскільки за декілька місяці проведення відносно нього слідчих (розшукових) дій отримано інформації про не один факт організації переправлення військовозобов`язаних через державний кордон України. У зв`язку з цим, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, запобіжні заходи, не пов`язані з обмеженням права пересування підозрюваного, ізоляцією від суспільства та безперервного безпосереднього з боку службових осіб контролю за його поведінкою, не здатні в повній мірі запобігти настанню вищевказаних ризиків. Зокрема, домашній арешт не дає 100% гарантій запобіганню того, що підозрюваний може покинути приміщення за місцем постійного проживання з метою переховування від органу досудового розслідування або суду, та/або здійснення незаконного впливу на свідка. Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - єдиний, який здатний запобігти спробам підозрюваного ухилятися від участі в слідчих діях, де його участь є обов`язковою.

Також, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_6 не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки, він підозрюється у вчинені злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких умисних злочинів, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня.

Вищевикладене свідчить про наявність в поведінці підозрюваного ОСОБА_6 обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги вказане та обставини, визначені ст. 178 КПК України, які враховуються при обранні запобіжного заходу, відносно ОСОБА_6 необхідно застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, лише вказаний запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вивченням даних про особу підозрюваного, не встановлено будь-яких фактичних даних, які б були достатніми для можливості застосування щодо нього менш суворого запобіжного заходу, та, як наслідок, забезпечили його належну процесуальну поведінку. Також, характеризуючи особу підозрюваного, слід зазначити, що ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах воєнного стану в Україні, що, також, необхідно враховувати при обранні підозрюваному запобіжного заходу.

В той же час у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваною особою обов`язків, передбачених КПК України.

В частині 5 статті 182 КПК України зазначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі вищенаведеного, необхідно визначити для підозрюваного ОСОБА_6 розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, в сумі 214 720 гривень.

Також, у випадку внесення підозрюваним ОСОБА_6 застави зобов`язати останнього виконувати обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою; не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон; не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі, що загрожує у разі визнання підозрюваного винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини вчинення ним злочину, до останнього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний просили застосувати до запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Суд заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування № 0000319 від 23.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , був обізнаний про введення воєнного стану в Україні, який запроваджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX про затвердження Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Крім цього, останньому в силу введення воєнного стану було відомо про оголошення мобілізації в державі та запровадження обмеження виїзду за межі України громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

ОСОБА_6 було відомо, що окремі громадяни стали підшукувати шляхи неофіційного перетину державного кордону, а також знаючи про перевантаженість пунктів пропуску і складнощі у перетині державного кордону, наявність у окремих громадян обмежень щодо виїзду, діючи з корисливих мотивів, вирішив цим скористатись, організувати і здійснити незаконне переправлення осіб через державний кордон за грошову винагороду.

Всупереч вищевказаним положенням законодавства ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України та розуміючи порядок перетину державного кордону України, залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повинні були підшуковувати та здійснювати безпосереднє переправлення таких військовозобов`язаних осіб через державний кордон України до Республіки Польща.

16.03.2023 року ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

17.03.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства. Що стосується застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, як просила сторона захисту, тобто ще більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, то слідчий суддя не вбачає наразі підстав для застосування саме такого виду запобіжного заходу.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто з 18 березня 2023 року до 18 травня 2023 року включно, заборонивши останньому залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою; не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон; не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 176-179, 181, 184,193,194 196, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто з 18.03.2023 року до 18.05.2023 року включно, окрім часу оголошення на території міста Володимир повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою;

2)не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

4)здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби - паспорт України для виїзду за кордон;

5)не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні.

У відповідності до вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст 202 КПК України, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання - АДРЕСА_2 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці по 18.05.2023 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 21 березня 2023 року о 09-15 годині.

Слідчий суддя Луцького

міськрайонного суду ОСОБА_1