Справа № 308/9861/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000177 від 28.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000177 від 28.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Через канцелярію суду до початку судового засідання надійшло клопотання від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, в якому просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , обраний ухвалою від 01.12.2022 у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Захисник зазначає про необхідність зміни запобіжного заходу підзахисному. Обґрунтовуючи доцільність зміни запобіжного заходу захисник посилається на належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків протягом усього часу досудового та судового слідства. Окрім того захисник спростовує наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Доказів про наявність ризику переховування від органів досудового слідства та суду ні у прокурора, ні у суду нема. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення також відсутній, оскільки, на думку захисника, вже всі докази зібрані, свідки допитані, а досудове розслідування завершене. Докази перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення нового кримінального правопорушення, або ж продовження розпочатого, також відсутні, при цьому обвинувачений не має змоги та наміру вчиняти такі дії.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримала заявлене клопотання та просила задовольнити з мотивів, викладених у ньому. Окрім того зазначила, що судове розслідування завершено, вину визнає повністю обвинувачений.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Прокурор проти заявленого клопотання захисником - ОСОБА_5 заперечував.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2022, обрано відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 148860 грн, строком до 23.07.2022 включно.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2022 року відносно ОСОБА_4 було продовжено дію застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 11.09.2022 включно.
Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено по 09.12.2022 року.
Відповідно до ч.1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).
Згідност. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним,обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у яком у підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно вимог пункту (с) ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом приймається до уваги наявність обґрунтованого обвинувачення про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченому правопорушення, на даний час існує ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні.
Разом з тим, суд констатує що, під час судового розгляду справи, було досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження докази, а також допитано обвинуваченого.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд враховує вимоги ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також Суд вказав, що п. 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.
Суд приходить до висновку, що на даний час дійсно існують ризики, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні.
Разом із тим обвинувачений тривалий час утримується під вартою та прокурором не надано будь - яких доказів про допущення обвинуваченим неналежної процесуальної поведінки в умовах СІЗО. Доводи сторони захисту не було спростовані прокурором під час судового розгляду.
Судом встановлено, що обвинувачений з 24.05.2022 року перебуває під вартою, з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею. В подальшому строк дії обраного запобіжного заходу продовжувався.
Суд вважає за необхідне вказати на те, що згідно ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи зазначені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що прокурором недостатньо доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого такого альтернативного запобіжного заходу як домашній арешт, суд враховує тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання у м. Ужгород, проживає разом з матірю, позитивно характеризується за місцем проживання.
З огляду на вказане, беручи до уваги тривалість перебування обвинуваченого під вартою, наявності ризиків, недоведеності що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, при цьому враховуючи серйозність обвинувачення та особи обвинуваченого наявність у нього постійного місця проживання, позитивної характеристики по місцю проживання, раніше притягався до кримінальної відповідальності, вироком призначене покарання у виді штрафу, який сплачено, суд вважає що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження, а саме закінчення судового розгляду, є можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного та враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи його вік та стан здоров`я, наявність постійного місця проживання на території м.Ужгород, а також те, що по справі закінчено судовий розгляд, суд вважає, що ризики, зазначені прокурором при продовженні запобіжного заходу, на даний час частково відпали.
Зважаючи всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, розглядаючи, на тлі серйозності обвинувачення, з врахуванням особи обвинуваченого альтернативний, менш обтяжливий запобіжний захід, суд вважає за необхідним задоволити клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та приходить до висновку про можливість задоволення клопотання сторони захисту і застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах ст. 181 КПК України, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на час судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 199, 201, 331, 372 КПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні за №0000177 від 28.06.2022 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з застосуванням електронного засобу контролю, до 02 лютого 2023 року із забороною залишати своє місце проживання ( АДРЕСА_1 ).
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; носити електронний засіб контролю; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, експертами в даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1