ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3033/22 Справа № 175/4590/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровської районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, у кримінальному провадженні №0000660,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Дніпропетровської районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

- за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Вирішено цивільні позови та долю речових доказів і судових витрат.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 05 вересня 2020 року, близько 05 години 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,73‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_12 , здійснював рух у світлий час доби при необмеженій видимості, по сухому асфальтному покриттю проїзної частини вулиці Гоголя у с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, що має по одній смузі для руху у кожному напрямку, без видимої дорожньої розмітки, з перевищенням допустимої швидкості руху на даній ділянці проїжджої частини 30 км/год., а саме не менше ніж 50 км/год., з боку Шкільного мосту у напрямку вул. Лермонтова у с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області.

В цей же час, у попутному напрямку автомобілю «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , приблизно по середині проїзної частини вулиці Гоголя, з боку Шкільного мосту у напрямку вул. Лермонтова у с. Сурсько-Литовське, у темпі кроку здійснювала рух пішохід ОСОБА_13 .

Під час свого руху 05 вересня 2020 року, близько 05 години 40 хвилин, водій ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,73‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, здійснюючи рух з перевищенням допустимої швидкості руху на даній ділянці проїжджої частини 30 км/год., а саме не менше ніж 50 км/год., проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не врахував дорожню обстановку, наближаючись до пішохода, яка рухалася у попутному з ним напрямку, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та як наслідок в районі домоволодіння АДРЕСА_2 , скоїв наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на задньо-зовнішню поверхню тіла пішохода ОСОБА_13 .

Після наїзду на пішохода ОСОБА_13 , у порушення п. 2.10 г) ПДР України, водій ОСОБА_5 усвідомлюючи те, що своїми діями поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, не зупинився, можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілій не вжив, бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги не викликав, потерпілу до закладу охорони здоров`я не відправив, а навпаки продовжив свій рух та з місця пригоди зник, тим самим свідомо для себе залишив постраждалу ОСОБА_13 в небезпечному для життя стані.

За вироком встановлено, що своїми діями водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3 б), 2.9. а), 2.10 г), 12.3, 12.9 б) Правил дорожнього руху України. Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження.

Смерть ОСОБА_13 настала 05.09.2020 близько 05 години 40 хвилин в короткий термін часу після наїзду на неї, на проїзній частині дороги в районі домоволодіння АДРЕСА_2 від сумісної тупої травми тіла: численних переломів кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів, численних забійних ран, синців та саден тулуба, голови та кінцівок і ускладнилися шоком.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, та за ч.1 ст. 135 КК України, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у суді першої інстанції.

Вважає, що вирок винесений без урахування дійсних обставин справи та постановлений помилково, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню. Суд першої інстанції при винесенні вироку неналежно надав оцінку письмовим доказам, що призвело до грубого порушення вимог КПК.

Посилається на те, що при дослідженні письмових доказів під час судового засідання в матеріалах справи відсутня постанова про призначення групи прокурорів, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування. Під час судових дебатів прокурором надано відповідну постанову, що є грубим порушенням КПК, оскільки прокурором вказана постанова в порядку ч. 12 ст. 290 КПК України відкрита не була.

Зазначає, що письмова заява від ОСОБА_5 від 05.09.2020 року, якою він дозволяє проникнення на територію домоволодіння з метою огляду транспортного засобу є недопустимим доказом, оскільки обвинувачений не є власником домоволодіння, у зв`язку з чим висновок експерта № 752 від 28.10.2020 року, протокол слідчого експерименту від 27.11.2020 року, проведений за участю свідка ОСОБА_14 та тимчасово вилученого автомобіля є також недопустимими доказами.

Крім того, звертає увагу на те, що покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 мають розбіжності, які під час судового розгляду між ними не усунуті.

- захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у суді першої інстанції.

Посилається на те, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судодого розгляду. Зазначає, що встановлений лише той факт, що в ніч з 04 на 05 вересня 2020 року ОСОБА_5 керував транспортним засобом ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечується самим обвинуваченим.

Вважає, що показання свідка ОСОБА_14 не можуть бути беззаперечним доведенням винуватості обвинуваченого, оскільки він є заінтересованою особою, перебуває у дружніх стосунках з родиною потерпілої, а також є суперечливими з першого допиту на досудовому розслідуванні, наданими показами у судовому засіданні та не узгоджуються з матеріалами справи.

Зазначає, що слідчий експеримент, проведений за участю свідка ОСОБА_14 , має бути визнаний судом недопустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 240 КПК України, а інші докази, надані суду, не доводять винуватості обвинуваченого, оскільки досудове розслідування та судовий розгляд проводився однобоко, без з`ясування усіх обставин, що мають значення для вирішення цієї справи.

Стверджує, що судом не встановлений час смерті потерпілої, а експертне дослідження трупа здійснювалось без врахування обставин та механізму ДТП. Для проведення судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/1460 слідчим були задані вихідні дані, які не відповідають матеріалам досудового розслідування, обставинам справи та встановленим фактам у судовому засіданні. Крім того, в порушення КПК судом першої інстанції не прийнято до уваги висновок комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідженням механізму ДТП та транспортної трасології.

Заслухавши: захисників та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг захисників та просили їх задовольнити; прокурора, потерпілої та її представника, які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляцій сторони захисту, обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи апеляційних скарг захисників щодо істотних порушень норм вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду, ненадання судом першої інстанції деяким доказам оцінки та надання неправильної оцінки іншим доказам, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно і об`єктивно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 135 КК України.

Так, за наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами потерпілої ОСОБА_10 , їй зателефонував її брат ОСОБА_16 05 вересня 2020 року о 6-30 ранку і повідомив про аварію. Приїхавши на місце ДТП вона переконалась, що померлою була її донька. Зі слів ОСОБА_14 , який проживає неподалік від місця ДТП, він почув удар, і вийшовши на вулицю здалеку побачив автомобіль ВАЗ червоного кольору, та труп доньки.

Згідно показів у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що він більше 20 років керує вантажним автомобілем, знаходячись у себе на подвір`ї почув звук двигуна проїжджаючої машини жигулі і почув два глухих удари, відразу вийшов на вулицю і побачив на дорозі ближче до лівої полоси дороги лежало тіло, а машина вже поїхала з місця пригоди, по заднім стопам фар він зрозумів, що це автомобіль Жигулі 5-7 моделі червоного кольору. Підійшовши до тіла він побачив жінку, яка ще стонала, відразу викликав швидку, яка приїхала через 15 хвилин, а поліція приблизно за 30хв.

Свідок ОСОБА_17 , в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що вона є сестрою дружини обвинуваченого ОСОБА_5 , і 5 вересня о 07 годині ранку їй зателефонувала сестра і сказала, що ОСОБА_5 збив людину.

Свідок ОСОБА_18 , який приймав участь на місці події як слідчий показав, що при огляді автомобіля, який перебував за місцем мешкання обвинуваченого, він під лівим переднім колесом побачив специфічні розпливчаті жирові плями та шкіру, які були відібрані в спецпакет. Свідок ОСОБА_19 , який приймав участь у слідчих діях щодо замірів і огляду місця ДТП, у суді першої інстанції підтвердив дані обставини.

За показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , обвинувачений вживав алкогольні напої та його бачили в стані алкогольного сп`яніння з вечора 04 вересня і близько п`яти ранку 5 вересня 2020 року. Свідок ОСОБА_22 , повідомив, що у ніч 5 вересня 2020 року обвинувачений приїздив до магазину в с. Сурсько-Литовське на червоному Жигулі і купував пиво, а жінці, яка була з ним і яка загинула слабоалкогольні напої, вони разом підходили до віконця.

Наведені у вироку покази вказаних свідків підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення ним інкримінованого йому злочину.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо показів потерпілої та свідків, а також правдивості та об`єктивності пояснень цих осіб, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Доводи в апеляції захисника ОСОБА_6 на те, що між показами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 наявні розбіжності, які суд першої інстанції не усунув, не є слушними, оскільки суттєвих розбіжностей в їх показах не вбачається. Посилання захисника на різний зазначений час повідомлений ними подій, який має розбіжності від 5 до 10 хвилин, не є суттєвими, і крім того, зважається на те, що свідки вказували на приблизний час, який не виходив за межі встановленого судом часу події.

Щодо стверджень сторони захисту в апеляціях на розбіжності в показах інших свідків, то ці доводи судом першої інстанції також були ретельно перевірені, і суд дійшов висновку, що свідки ОСОБА_17 Макаренко ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 добросовісно плутаються в сприйнятті і відтворені деяких незначних обставин подій, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки у даному випадку враховується, що на момент надання ними показів сплив достатньо тривалий час з моменту події, дані свідки безпосередньо не були свідками самого моменту ДТП, слід врахувати також їх суб`єктивне ставлення кожного до самого обвинуваченого, його родичів. Окрім того, зважається на те, що певна різниця у часі, на яку вказують захисники, не спростовує, в тому числі, покладених в основу вироку висновків експертизи № 752 від 28 жовтня 2020 року та №19/104-7/5/594 від 28 вересня 2020 року.

Також місцевий суд обґрунтовано не прийняв до уваги покази матері обвинуваченого свідка ОСОБА_25 , мотивуючи родинними зв`язками та тим, що її показання не спростовують доказів обвинувачення, а скоєння ДТП іншою людиною ґрунтуються на особистих припущеннях.

Доводи сторони захисту, що виключно покази свідка ОСОБА_14 є беззаперечним доказом доведення винуватості обвинуваченого є хибними, оскільки місцевий суд, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, допитавши інших учасників кримінального провадження, зокрема інших свідків, судових експертів, також проаналізувавши версію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчиненого, прийшов до переконання про винуватість останнього, мотиви чого докладно навів у вироку.

Так, окрім пояснень потерпілого та свідків, вина ОСОБА_5 також підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку.

В основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав, в тому числі, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 вересня 2020 року із фото-таблицею до нього і схему до даного протоколу, відповідно до яких, були встановлені ознаки напрямку руху транспортного засобу за ознаками відкидання речей (взуття пішохода, бутилка з рідиною, та самої рідини) за напрямком з боку Шкільного мосту у напрямку вул. Лермонтова, наявність відокремлених від транспортного засобу частин, деталей і інших об`єктів металева деталь іржава, характерна як для днища автомобілю, наявність на місці ДТП слідів контактної взаємодії транспортного засобу та особи з навколишніми об`єктами та розташування трупа і його опис.

За дослідженим у суді першої інстанції протоколу огляду транспортного засобу від 05 вересня 2020 року із фото-таблицею до нього, встановлено наявність слідів та інших речових доказів на транспортному засобі (автомобіль ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який оглянутий на подвір`ї, де проживає обвинувачений, та яким керував в день події останній, а саме, шматочків потожирових частин на днищі автомобіля та лівому підкрилку переднього колеса.

Згідно висновку експерта №19/104-7/5/594 від 28 вересня 2020 року з фото-таблицею до нього, фрагмент металу, вилучений 05 вересня 2020 року на проїжджій частині під час огляду місця ДТП, має спільну групову приналежність (такого ж типу, має таку ж ступінь зношеності) з елементами нижньої поверхні частини переднього полу з водійської сторони автомобілю ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Кров та клітини пухкої волокнистої сполучної тканини, жирової тканини та клітини кровоносних судин в шматочках часточок тканин, які вилучені під час наведеного вище огляду автомобіля та наданих на дослідження, за висновком експерта № 752 від 28 жовтня 2020 року, могли походити від потерпілої ОСОБА_13 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 27 листопада 2020 року з додатком до нього у вигляді схеми, із яких убачається, що за участю свідка ОСОБА_14 і понятих свідком було відтворено обставини, які він бачив 05 вересня 2020 року в момент ДТП. Відтворені ним обставини ДТП, які він бачив не мають суттєвих розбіжностей в показах цього свідка, наданих ним у суді першої інстанції безпосередньо. Даний слідчий експеримент проведений у відповідності до вимог ст. 240 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 , хоча і заперечував сам факт вчинення ним наїзду на потерпілу ОСОБА_13 , проте не заперечував і підтвердив керування ним автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння 5 вересня 2020 року з 02 годин до 06 годин ранку, як при проведенні слідчого експерименту від 19 листопада 2020 року за його участі, так і в суді першої інстанції при наданні ним показів безпосередньо.

За дослідженим у суді першої інстанції висновком експерта № 1713/445 - Е від 24 вересня 2020 року з фото-таблицею до нього, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі) та у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, є небезпечними для життя в момент їх спричинення та знаходяться у причинному у зв`язку з настанням смерті потерпілої, і не виключається можливість їх утворення внаслідок дорожньо- транспортної події, контакту тіла потерпілої з передньою, задньою, бічною поверхнею автомобіля. Смерть ОСОБА_13 наступила від сумісної тупої травми тіла: численних переломів кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів; численних забійних ран, синці та саден тулуба, голови, кінцівок і ускладнилася шоком, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа та не виключається можливість, що в момент первинного контакту з транспортним засобом пішохід ОСОБА_13 була повернута задньою правою поверхнею тулуба та задньою поверхнею правої нижньої кінцівки, та не виключається можливість, що в момент первинного контакту з травмуючою поверхнею пішохід ОСОБА_13 знаходилася в вертикальному чи близькому до цього стані та кроковому положенні.

Згідно висновку експерта №178 від 26 жовтня 2021 року за фактом смерті ОСОБА_13 , встановлені тілесні ушкодження, спричиненні в короткий термін часу від травматичної дії за механізмом удару, стиснення та ковзання, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу під час руху, що могло відбутись при дорожньо-транспортній події 05.09.2020 року. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень складався з трьох фаз:

І фаза - Первинний контакт транспортного засобу відбувся з задньо-зовнішньою поверхнею правої гомілки, під час знаходженням нижніх кінцівок у кроковому положенні, права нижня кінцівка була позаду від лівої. Після первинного контакту транспортного засобу з правою нижньою кінцівкою відбулась ротація тіла навколо своєї вісі в напрямку справа на ліво, з падінням на ліву бокову поверхню тіла на ґрунт.

II фаза - Переїзд колесами транспортного засобу крізь тіло в напрямку зліва направо, крізь грудну клітину та ділянку тазу. Під час II фази також відбувалось волочіння тіла з можливим його розвертанням навколо вісі тіла й стисненням його як від дії коліс транспортного засобу, так і від стиснення тіла між днищем транспортного засобу і твердим покриттям ґрунту.

III фаза - Волочіння та інерційне ковзання тіла по ґрунту в наслідок приданого тілу прискорення від первинного контакту з транспортним засобом.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_26 , підтвердив наведений вище висновок комісійно судово-медичної експертизи №178, та дав пояснення, що заподіянні померлій ОСОБА_13 тілесні ушкодження були заподіянні лише автомобілем.

За висновком експерта №19/104-9/2/1124 від 25 вересня 2020 року з фото-таблицею до нього, відповідно що якого робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «ВАЗ -2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент експертного огляду знаходиться у працездатному стані.

Відповідно до висновку експерта №19/104-9/2/1460 від 03 грудня 2020 року, встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2105» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2105» ОСОБА_5 не відповідали вимогам 12.9 «б» ПДР України, але дана невідповідність, з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.

За висновком щодо результатів медичного огляду від 14 вересня 2020 року, 05 вересня 2020 року о 09.00 годині був проведений огляд ОСОБА_5 , у якого встановлений вміст алкоголю в сечі на рівні 3,73 проміле.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу протоколу огляду автомобіля з посиланням на порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні місця огляду та складанні протоколу огляду, а саме вважає, що мало місце незаконне проникнення на територію домоволодіння, та огляд автомобіля ВАЗ 2105, оскільки ні власник домоволодіння, ні власник автомобіля не надали дозвіл на проведення огляду, і як наслідок, вважає недопустимим протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 , є безпідставними і необґрунтованим.

Дані доводи сторони захисту також були ретельно перевірені судом першої інстанції, за висновком якого, не знайдено підстав для визнання цього доказу недопустимим з мотивів наведених стороною захисту, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки ОСОБА_5 05 вересня 2020 року надав слідчому письмову заяву, якою він дозволяє проникнення на територію домоволодіння, де він проживає з метою огляду автомобіля ВАЗ 2105, яким він керував, тобто даний автомобіль знаходився у законному його володінні, а тому наявність такої згоди від особи, яка проживає в домоволодінні і на законних підставах володіє автомобілем є такою, що повністю відповідає і узгоджується з положенням статей 233 та 237 КПК України, які регламентують порядок проведення таких слідчих дій.

Щодо заперечення в апеляції захисника ОСОБА_6 на ухвали слідчих суддів зокрема на ухвалу від 08 вересня 2020 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/5421/20, провадження № 1-кс/202/6357/2020) про арешт на автомобіль марки ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та від 09 листопада 2020 року того ж суду (справа № 202/6513/20, провадження №1- кс/202/7838/2020) про надання тимчасового доступу до автомобіля ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 з можливістю його подальшого вилучення з майданчика для проведення необхідних слідчих дій, є неприйнятними, і такими, що не підлягають розгляду, оскільки ухвала слідчого судді про арешт майна, є такою ухвалою яка підлягає апеляційному оскарженню і не використання стороною захисту свого права на оскарження не може слугувати підставою для перегляду цієї ухвали апеляційним судом в цьому провадженні. Щодо ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, то апеляційний суд також не має повноважень її перегляду, оскільки за правилами ч.3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають, якою і є зазначена ухвала і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Проте таких заперечень стороною захисту на вказані ухвали слідчого судді в попередньому судовому засіданні суду першої інстанції не надавалися і з цього приводу відповідно суд не виносив ніяких ухвал.

Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Однак, зазначені в апеляціях сторони захисту ухвали слідчого судді, не є ухвалами в розумінні вказаної норми закону ухвалами постановленими під час провадження в суді першої інстанції, на які можуть бути подані заперечення.

Щодо заперечення в апеляції захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року про залишення без задоволення клопотання сторони захисту про призначення комплексної судової інженерно- технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП, транспортної трасології та судово-медичної експертиз у справі №175/4590/20, з посиланням лише на їх думку формальність такого рішення та декларування рішень Європейського суду, то вони є неприйнятними, оскільки підстав порушення судом при постановленні даної ухвали норм кримінального процесуального закону стороною захисту не наведено, і таких обставин не виявлено.

Таким чином, само по собі незгода сторони захисту з вказаними ухвалами слідчого судді не можуть слугувати підставою для визнання недопустимими доказами протоколів огляду місця події, автомобіля, де було вилучено біологічний матеріал потерпілої, і як наслідок, як недопустимість проведення усіх наведених в апеляції експертиз.

Як зазначено вище і мотивовано, вилучення речей з місця події, речі і біологічний матеріал з автомобіля проведенні у відповідності до вимог закону.

Судом першої інстанції змістовно проаналізований кожен з перелічених доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, були зібрані з дотриманням процесуального законодавства, що дало підставу для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .. Судом першої інстанції не встановлені об`єктивні дані щодо недопустимості висновків експерта №1713/445-Е від 24.09.2020, № 19/104-7/5/594 від 28.09.2020 року, № 19/104-9/2/1128 від 21.09.2020 року, № 19/104-9/2/1124 від 25.09.2020 року, № 752 від 28.10.2020 року, № 178 від 26.10.2020 року, № 4413-20 від 29.10.2020 року, № 19/104/9//21460 від 03.12.2020 року, на які посилаються в апеляціяї сторона захисту, оскільки вказані експертизи проведені відповідно до вимог чинного законодавства та визнав, що окремі незначні неточності не є такими, що вказують на їх недопустимість та неналежність, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції об`єктивно не прийняв до уваги при ухваленні вироку висновок комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідженням механізму ДТП, та транспортної трасології з застосуванням програмного комплексу PC-Crash 12.0, Dr.Steffan Dattentechnik. Грац, Австрія (офіційний користувач ОСОБА_27 ), який наданий стороною захисту, оскільки він за своїм змістом суперечить висновкам експертиз, проведених на досудовому розслідуванні, та здобутий стороною захисту з порушенням вимог КПК України.

Посилання сторони захисту на ненадання стороною обвинувачення відео з магазину ФОП Помазан суду першої інстанції на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як на неповноту судового розгляду є неприйнятними, оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, , передбачених кримінальним процесуальним Кодексом ( ст. 22 КПК України). Судом дослідженні в їх сукупності усі надані прокурором докази зібрані під час досудового розслідування, якими прокурор підтверджує винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому відсутні дані чи докази, що сторона захисту була обмежена чи позбавлена права надавати свої докази.

Є також безпідставними і доводи сторони захисту щодо недопустимості усіх доказів з посиланням на те , що стороні захисту в порядку ч.12 ст. 290 КПК України на досудовому розслідуванні не була відкрита постанова про призначення у цьому кримінальному провадженні групи прокурорів, оскільки дана постанова була надана прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції, яка складена і підписана на момент внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру належним чином відповідно до положень статей 36,37,110 КПК України.

Надання такої постанови прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції не є незаконним, і недопустимим, як на це вказує захисник ОСОБА_28 в своїй апеляції, оскільки дана постанова є процесуальним рішенням, що підтверджує повноваження прокурорів, які процесуально приймали участь в збиранні доказів і прийняті інших процесуальних рішень у цьому кримінальному провадженні, а не є доказом в розумінні ч.12 ст. 290 КПК України, яку орган досудового розслідування зобов`язаний відкрити сторонам кримінального провадження.

Отже, надана постанова про призначення групи прокурорів, яка була досліджена та перевірена судом першої інстанції, прийнята відповідно до вимог кримінального процесуального закону та підтверджує повноваження прокурорів у кримінальному провадженні за № 0000660, у зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_6 про недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, є безпідставними, а надання суду першої інстанції стороною обвинувачення вказаної постанови під час судових дебатів не є порушенням кримінального процесуального закону.

Наведене повністю відповідає і узгоджується з правовою позицією Верховного Суду з цього питання, викладеній в його постановах у справах №754/7061/15, провадження №51-4584 кмо18 від 21 лютого 2021 року та у справі №640/5023/19 від 24 травня 2021 року.

Посилання захисника ОСОБА_7 на не з`ясування судом при допиті експерта обставин смерті потерпілої, часу її смерті, що на думку захисту є необхідним для доведення об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, є безпідставними і необґрунтованими.

Судом першої інстанції в повній і достатній мірі з`ясовані всі необхідні обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 135 КК України.

Доводи сторони захисту щодо відсутності суб`єктивної сторони злочину передбаченого ч.1 ст. 135 КК України в діях обвинуваченого, судом також ретельно перевірені.

Суд першої інстанції проаналізував посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов висновку, що характер та конкретні обставини вчиненого, свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та таке психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент заподіяння злочинів, яке виразилось у тому, що він продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини і її стану в цілому.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки він повністю узгоджується і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 51-2658км18 ( №484/3291/16-к).

Так, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , після скоєння ДТП, залишив ОСОБА_13 на місці злочину, не намагався надати їй будь-яку допомогу, перебував у стані алкогольного сп`яніння 3,73 % (проміле), що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння, що не виключає можливість обвинуваченого не пам`ятати обставини вчинення ним злочину і давати оцінку наявності або відсутності пошкодження, характерних для скоєння наїзду на людину. Обвинувачений скоїв грубе порушення правил дорожнього руху в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, наслідком якого стало смерть особи, після скоєння дорожньо-транспортної події з місця пригоди зник, нехтуючи моральними і правовими нормами, на місці дорожньо-транспортної пригоди не зупинився, не переконався чи потребує особа медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, а умисно залишив її в небезпеці у безпорадному стані.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції зазначав, що він бачив, що на дорозі лежить потерпіла, і коли він підбіг, то вона ще стогнала. Ці обставини він також підтвердив на слідчому експерименті. Свідок зауважив, що впевнений, що звук двигуна був саме автомобіля «жигулі», тому як сам працює водієм. Він бачив що той автомобіль був червоного кольору. Повідомленні свідком обставини у сукупності з іншими доказами безперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів.

За наведеного, ствердження сторони захисту в апеляції на те, що при допиті експерта не було достеменно з`ясовано обставин смерті, зокрема чи на момент наїзду потерпіла потребувала допомоги, є безпідставними і неприйнятними, оскільки судом першої інстанції в повній мірі об`єктивно встановлено і з`ясовано, що обвинувачений завідомо залишив потерпілу без допомоги, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена була можливості вжити заходів для самозбереження, коли обвинувачений зобов`язаний був піклуватися про неї.

Крім того, у даному випадку, колегія суддів зважає на те що при допиті експерта сторона захисту не була будь-яким чином обмежена в допиті експерта і постановленням йому необхідних для захисту питань, що свідчить про формальність даних доводів сторони захисту в апеляціях.

Отже, за разом вищенаведеного, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказано в апеляціях сторони захисту в підтвердження недоведеності вини обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, та за ч.1 ст. 135 КК України, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, їх правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням норм процесуального закону, під час апеляційного розгляду провадження свого підтвердження не знайшли, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції відсутні, тому апеляційні скарги захисників не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровської районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 Р ОСОБА_29 А ОСОБА_30