справа № 631/52/23
провадження № 1-кп/631/66/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
п р о в і д м о в у в з а т в е р д ж е н н і у г о д и
т а п о в е р н е н н я к р и м і н а л ь н о г о п р о в а д ж е н н я п р о к у р о р у
п р о з а с т о с у в а н н я з а п о б і ж н о г о з а х о д у
у в и г л я д і т р и м а н н я п і д в а р т о ю
08 лютого 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Мащенко С. В.
з боку сторони обвинувачення:
прокурора Шуліки Є. В.
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_1
захисника Землянської К. В.
секретаря судового засідання Дядик С. В.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця села Нова Гребля Калинівського району Вінницької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту,
мешкає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу, не працює,
раніше не судимий, без утриманців,
призваний за мобілізацією у період воєнного стану,
є старшим механіком-водієм відділення дорожньої техніки
інженерно-дорожнього взводу інженерно-технічної роти
групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1
із військовим званням солдат, зареєстрований за адресом:
село Ковалівка Єланецького району Миколаївської області;
фактично проживає за адресом:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України,-
У підготовче судове засідання учасники судового провадження які і є сторонами укладеної між ними на стадії досудового розслідування угоди про визнання винуватості з`явились, проте до моменту роз`яснення головуючим у справі обвинуваченому ОСОБА_1 суті обвинувачення, останній заявив, що заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної ним разом із захисником та прокурором 04.01.2022 року внаслідок того, що вона суперечить його інтересам, оскільки, вирок на підставі угоди він в подальшому буде не в змозі оскаржити внаслідок законодавчо обумовленої відмови від наданих йому чинним законодавством процесуальних прав, зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, яке йому закидається у провину.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - Землянська К. В. повністю підтримала клопотання свого підзахисного, так як пов`язана правовою позицією із ним і просила відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної в межах цього кримінального провадження 04.01.2023 року, внаслідок чого повернути кримінальне провадження прокурору.
Прокурор у провадженні Шуліка Є. В. вважав, що відмова від раніше укладеної між ними угоди про визнання винуватості є процесуально визначеним правом обвинуваченого, проти якого він не має заперечувати.
Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурор Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Шуліка Є. В., який діє на підставі постанови про визначення (зміну) групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, прийнятої керівником Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Гаврилюком Михайлом Леонідовичем 28.11.2022 року, із дотриманням приписів частини 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зареєстрованим за вхідним № 797/23-вх від 08.02.2023 року, щодо застосування цього запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_1 на строк 60 днів без визначення розміру застави, яке подане у повній відповідності до строків та порядку, обумовлених чинним кримінальним процесуальним законодавством України, та просив його задовольнити.
Захисник Землянська К. В., яка діє за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням № 027-270003406 від 23.12.2022 року, а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серії ХВ № 002327), виданого 20.03.2019 року на підставі рішення Ради адвокатів Харківської області № 41 від 20.03.2019 року, у підготовчому судовому засіданні під час розгляду клопотання щодо застосування запобіжного заходу її підзахисного зазначила, що клопотання може бути задоволено через те, що ОСОБА_1 щиро кається у вчиненому, розуміє тяжкість кримінального покарання та не заперечує проти застосування до нього вказаного запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні повністю визнав можливим застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Здійснюючі підготовче провадження у справі на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, зокрема щодо затвердження угоди та щодо клопотання про застосування запобіжного заходу, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, що складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України, про що прямо зазначено у статті 1 кримінального процесуального кодифікованого закону України.
З огляду на зміст глав 27 та 28 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, судове провадження у першій інстанції складається з підготовчого провадження та судового розгляду кримінального провадження (кримінальної справи).
Отже, підготовче провадження є першим та важливим етапом судового провадження, під час якого суд першої інстанції зобов`язаний перевірити наявні в нього на цьому етапі матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, обумовлених частиною 3 статті 314 кримінального процесуального кодифікованого закону України.
Тобто зі змісту пункт 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що суд у підготовчому судовому засіданні перш за все суд має з`ясувати, чи є підстави задля прийняття рішення щодо затвердження або відмови у затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 475 цього кодексу.
Відтак, розв`язуючи вищенаведене нагальне для підготовчого судового засідання у справі на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості питання, суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_1 відмовляється від угоди й така відмова є цілком добровільною.
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод й практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, в силу приписів статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої Високими Договірними Сторонами 04.11.1950 року в Римі та ратифікованої нашою державою 17.07.1997 року відповідним Законом України № 475/97-ВР, яка на підставі змісту статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одночасно із цим Основний Закон нашої Держави у своїй статті 19 обумовлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відтак, загальний порядок судового провадження на підставі угоди визначений статтею 474 Кримінального процесуального кодексу України.
Тобто, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості на виконання вимог частини 4 зазначеної вище статті суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:
1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також згідно з частиною 6 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
В силу вимог частини 1 статті 475 кримінального процесуального кодифікованого закону України суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким її затверджує і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Натомість, суд відмовляє в затвердженні угоди як передбачено частиною 7 статті 474 вище вказаного кодифікованого акта, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Тобто процесуальний закон вимагає наявності добровільності сторін угоди на її укладення.
Аналізуючи норми процесуального закону щодо порядку судового провадження на підставі угод, судом встановлено, що кримінальне процесуальне кодифіковане законодавство України не передбачає прямої вказівки на те, що слід робити суду у разі відмови обвинуваченого від раніше укладеної угоди.
Проте, виходячи з засад диспозитивності, визначених у частині 1 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України, сторони кримінального провадження, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом.
Тобто, якщо обвинувачений втратив інтерес до угоди про визнання винуватості, то розглядати її по суті шляхом перевірки на відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального кодифікованих законів України не має сенсу.
Приходячи до такого, суд ураховує, що у контексті вирішення питання про дії суду в разі відмови обвинуваченого на стадії підготовчого провадження від укладеної між стороною захисту та стороною обвинувачення під час досудового розслідування угоди про визнання винуватості, слід відмовляти у її затверджені. У такому випадку повторне звернення з угодою не допускається, а досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Аналогічні, натомість більш конкретні за своїм змістовим навантаженням, роз`яснення надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», зареєстрованому за вихідним № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року та у Постанові Пленуму цього ж суду № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від яких до сих пір не відійшов Верховний Суд, а тому вони є обов`язковими до застосування судами усіх рівнів під час розгляду справ вказаної категорії.
Відтак, в підпункті «б» пункту 6 зазначеного листа та підпункті «б» пункту 18 постанови чітко обумовлено, що суд, відмовляючи у затвердженні угоди, повинен:
- повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження;
- призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному прядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження;
- продовжити судовий розгляд в загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення.
Крім того, як визначає частина 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.
Із таким клопотанням стосовно запобіжного заходу ОСОБА_1 звернувся прокурор, який обґрунтував своє прохання обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком 60 днів тим, що наголошує на наявності ризиків під час судового розгляду справи за тяжким злочином, передбаченим частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, з урахуванням вагомих доказів вчиненого, тяжкості можливого покарання, можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків, а також його віку, соціальних зв`язків, репутації того й вчинення тяжкого злочину під час дії в країні воєнного стану, що свідчить про те, що запобіжні заходи, пов`язані із перебуванням ОСОБА_1 на волі, не зможуть забезпечити виконання цілій, на які вони направлені.
Також, згідно з правилом, визначеним у пункті 16 частини 1 статті 7, частини 2 статті 314 та частини 1 статті 317 Кримінального процесуального кодексу України, щодо безпосередності дослідження показань, речей і документів судом, щодо здійснення підготовчого провадження за правилом, передбаченим цим кодексом для судового розгляду та щодо долучення до обвинувального акта документів, наданих суду як такі, що мають значення для цього кримінального провадження, прокурором у підготовчому судовому засіданні у порядку, обумовленому статтею 350 цього ж кодексу, надані такі письмові докази:
-Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду міста Харкова Гримайло А. М. від 13.12.2022 року, постановлену в межах справи з єдиним унікальним № 642/1817/22 (провадження № 1-кс/642/986/22) відносно ОСОБА_1 ;
-Акт службового розслідування, складений і затверджений 01.04.2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_1 .
Частиною 3 статті 315 Кримінального процесуального кодифікованого закону України обумовлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу.
Отже, запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирішуючи питання щодо застосування чи продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд щоразу зобов`язаний враховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини, в тому числі й правову позицію, викладену у пункті 80 Рішення від 10.02.2011 року у справі Харченко проти України щодо можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 1 статті 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачає види запобіжних заходів, які можуть застосовуватись у кримінальному провадженні, що наведені в порядку зростання ступеню суворості. При цьому такий вид як тримання під вартою є найбільш суворим з них.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставами ж застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність хоча б одного ризику, переліченого у пунктах 1 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, який розширеному тлумаченню не підлягає.
Отже, з огляду на таке, а також беручі до уваги обґрунтованість підозри (на цей час висунутого обвинувачення) у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які ще не змінились, а тому враховуючи вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, викладені у пункті 79 Рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі Харченко проти України, а також сукупний строк триманні обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, вважає за необхідне, можливе та доцільне застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог частини 3 статті 5 Конвенції з прав людини та усталеної практики Європейського суду з прав людини «обґрунтованість підозри» розуміється так, що існують факти та/або інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити інкриміновані їй правопорушення. За таке, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, з огляду на те, що судовий розгляд цього кримінального провадження не розпочатий й справа перебуває на стадії підготовчого судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи на обґрунтування питання, що обговорюється, як то: вік обвинуваченого (45 повних років), стан його здоров`я (довідок про наявність будь-яких хворіб сторонами захисту або обвинувачення не надано, усно не заявлено), сімейний стан (мешкає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу), вчинення кримінального правопорушення як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації й дії в Україні воєнного стану, викликаного збройною агресією Російської Федерації проти нашої країни, його род занять (суб`єктом господарської діяльності не є, офіційно працевлаштований не був) матеріальне положення, місце мешкання (має постійне місце реєстрації та мешкання),- ураховуючи достатність даних задля формування висновку щодо обґрунтованості підозри відносно ОСОБА_1 з огляду на наявність висунутого йому обвинувачення, дотримуючись принципу розумності строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також сукупний строк триманні обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне та можливе застосувати (обрати) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, і вважає що саме такий запобіжний захід може запобігти ризикам, передбаченим у статті 177 вказаного кодифікованого акту, а також забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_1 та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.
Положення частини 3 статті 183 кримінального процесуального кодифікованого закону України мовлять про те, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї ж статті.
Проте частиною 8 статті 176 Кримінального процесуального кодексу України імперативно визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються в чиненні злочинів, передбачених статтями 402 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті.
Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків. Однак, враховуючи наявність зазначених ризиків, оцінюючи сукупність всіх обставин, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, факт вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину під час дії в Україні воєнного стану, фактичні обставини тяжкого злочину, викладені у обвинувальному акті та у вчинені якого він обвинувачується, - вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на цей час є неможливим, а тому суд застосовує відносно нього запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.
Формуючи вказані висновки, суд покладається на положення частини 1 статті 6 зазначеної вище Конвенції, що вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.
У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.
Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.
Відтак, позиція сторін цього кримінального провадження почута, заслухана та вивчена судом.
Постановляючи ухвалу щодо обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», суд ураховує приписи частини 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, а тому аналізуючи складність справи, її суб`єктний склад та об`єм доказової бази, обумовлений реєстром, доданим до обвинувального акту, вважає за необхідне встановити строк дії цієї ухвали в частині тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою в 60 днів.
Інших клопотань від учасників кримінального провадження під час підготовчого судового засідання не надходило.
Постановляючи ухвалу, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.
За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.
Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.
При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.
Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.
Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому обвинувальний акт із доданими до нього документами перебував на розгляді належного та повноважного суду.
На підставі викладеного, керуючись статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року та ратифікованої 17.07.1997 року Законом України № 475/97-ВР; статтями 9, 19 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; статтями 12 і частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року, а також статтями 1, 26, 31, 35, 37, 42, 45, частиною 2 статті 110, статтями 131, 132, 134 138, 176 178, 194, 196, 197, 283, 291, 293, 314, частиною 2 статті 369, частиною 3 статті 371, статтею 372, частиною 2 статті 392, 468 475, частиною 5 статті 532 та статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, укладеної 04 січня 2023 року між прокурором Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Шулікою Євгеном Вікторовичем та обвинуваченим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності захисника Землянської Катерини Вячеславівни в приміщенні ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКІЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР», та повернути матеріали цього кримінального провадження прокурору Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Шуліці Євгену Вікторовичу для продовження та завершення досудового розслідування відповідно до вимог чинного законодавства України, визначеного § 3 глави 24 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України.
Клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на 60 днів, тобто до 08 квітня 2023 року включно.
Зобов`язати прокурора негайно повідомити близьких родичів ОСОБА_1 про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на 60 днів, тобто до 08 квітня 2023 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_1 , його захиснику Землянській К. В., прокурору Шуліці Є. В. та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» - для відома та виконання.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині обрання (застосування) обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй її копії.

В іншій частині ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Повний текст ухвали було постановлено з урахуванням приписів частини 7 статті 115 Кримінального процесуального кодексу України, виготовлено шляхом комп`ютерного набору, підписано суддею в одному примірнику та оголошено у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду 10.02.2023 року о 09 годині 00 хвилин.

Суддя С. В. Мащенко