Справа № 944/953/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/335/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , військовослужбовця (призваного за мобілізацією) Військової частини НОМЕР_1 , який утримується в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28 травня 2023 року включно, з утриманням в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

На підставі частини 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання обов`язків обвинуваченим ОСОБА_7 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави, вирішено покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися із свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Крім цього, захисник просить поновити йому строк для звернення з цією апеляційною скаргою. Своє клопотання мотивує тим, що з 31 березня 2023 року до 12 квітня 2023 року перебував у відрядженні у м. Одесі; копію оскарженої ухвали отримав лише 13 квітня 2023 року.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, зазначає, що, всупереч заявленим стороною обвинувачення ризикам, ОСОБА_7 не має на меті ухилятися від кримінальної відповідальності, має намір повернутися на військову службу. Жодних доводів, які б підтверджували наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, у клопотанні прокурора не зазначено.

На переконання сторони захисту, прокурор не навів доводів, чому до обвинуваченого не може бути застосовано інший запобіжний захід, у тому числі застава. Крім цього, просить врахувати, що ОСОБА_7 , хоч і не діяв у спосіб, передбачений Статутом ЗСУ, та не звертався з рапортом про заподіяння йому тілесних ушкоджень, але просить врахувати, що у нього виявлені тілесні ушкодження, а тому обставини, викладені ним у заяві про скоєння злочину, мають бути перевірені та їм має бути надано юридичну оцінку.

Як зазначає апелянт, у ОСОБА_7 є син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, просить врахувати, що згідно з витягом з наказу в/ч НОМЕР_1 від 25 липня 2022 року №202 ОСОБА_7 вирішено виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 240% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахування окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, що свідчить лише про добрі заслуги обвинуваченого та його гарну репутацію.

Також адвокат зазначає, що до ОСОБА_8 можна застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а тому така підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України, тобто без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року пропущений адвокатом ОСОБА_6 з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів провадження, на розгляді Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження №0000039 від 1 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2023 року до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави. У підготовчому судовому засіданні прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, встановлено, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_7 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення розгляду справи; вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки останній відмовився виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про вибуття в зону проведення бойових дій, а відтак, у випадку не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній продовжить свою протиправну поведінку та може вчинити самовільне залишення військової частини або дезертирство.

Також судом першої інстанції взято до уваги те, що ОСОБА_7 може схиляти до аналогічної протиправної поведінки також інших військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 . Враховано, що дії, які інкримінуються обвинуваченому, мають виняткову суспільну небезпечність в період триваючої збройної агресії Російської Федерації, особливо в бойовій обстановці, оскільки спрямовані на підрив основоположної засади функціонування Збройних Сил України єдиноначальності.

На підставі наведеного, місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що стосовно ОСОБА_7 , як про це зазначено захисником, було вчинено кримінальне правопорушення, адже вказані обставини можуть бути перевірені лише в ході досудового розслідування на підставі відповідної заяви у порядку ст. 214 КПК України. Покликання на те, що ОСОБА_7 відмовився виконати наказ командира в/ч НОМЕР_1 про переміщення військовослужбовців в пункт постійної дислокації в район виконання завдань в/ч НОМЕР_1 , оскільки там знаходяться військовослужбовці, які його побили, не можуть стати підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі обставини можуть бути перевірені судом першої інстанції в ході розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Наявність в обвинуваченого неповнолітнього сина, а також його преміювання в/ч НОМЕР_1 , не є безумовними підставами для відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім то го, колегія суддів вважає, що зазначені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім цього, всі викладені захисником доводи були об`єктом дослідження судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, про що просить апелянт, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Окрім цього, всупереч тверджень апеляційної скарги, ОСОБА_7 обрано також альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 гривень є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу місцевого суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

За наведеного, у задоволенні апеляційної скарги захисника належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4