Справа № 645/265/23
Провадження № 1-кп/645/119/23
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2023 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил - ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України,
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді снайпера (2 категорії) відділення снайперів зенітного ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.11.2022 діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та у період з 10.11.2022 та до 14.11.2022, в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами території військової частини НОМЕР_1 , проводивши час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби
Також, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді снайпера (2 категорії) відділення снайперів зенітного ракетного артилерійського взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, при невстановлених обставинах та в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 01.12.2022, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, обернув на свою власність, таким чином придбав запал УДЗ «334-53-88», запал УЗРГМ-2 «129-83УЗРГМ-2-583», корпус гранати РГН, корпус гранати РГД-5, один автоматний магазин з тридцятьма набоями калібру 5,45 мм., які він зберігав та носив при собі, а саме у своїй сумці яка знаходилась при ньому, без передбаченого законом дозволу.
01.12.2022 року о 17 год. 01 хв. до ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області зі служби «102» надійшло повідомлення, про те, що 01.12.2022 року о 16 год. 59 хв. за адресою: м. Харків, вул. Горбанівська, 1, під час складання адміністративних матеріалів на солдата ОСОБА_5 , та в ході поверхневої перевірки виявлено дві гранати з відокремленими підривачами та один автоматний магазин з тридцятьма набоями калібру 5,45 мм. В ході проведення огляду місця події 01.12.2022 року в період часу з 18 год. 20 хв. по 18 год.50 хв. за адресою: м. Харків, вул. Горбанівська, 1 за участі солдата ОСОБА_5 в сумці яка знаходилась при ньому було виявлено - гранату РГН, гранату РГД-5; запал УЗРГМ «129-83УЗРГМ-2-583», запал УДЗ «334-53-88», один автоматний магазин з тридцятьма набоями калібру 5,45 мм. Згідно висновку судово-балістичної експертизи корпусом гранати РГН промислового способу виготовлення, в окремому стані до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) не відноситься; запал УДЗ - «334-53-88», промислового способу виготовлення. Являється вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії бойових припасів не належить; корпусом ручної осколкової гранати РГД-5 промислового способу виготовлення. В окремому стані до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) не відноситься; уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2 - «129-83УЗРГМ-2-583» промислового способу виготовлення. Являється вибуховим пристроєм, не призначений для ураження живої сили і до категорії боєприпасів не відноситься. У своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус гранати РГН з запалом до УДЗ «334-53-88», утворюють ручну гранату яка відноситься до категорії боєприпасів. У своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус гранати РГД-5 з уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2 - «129-83УЗРГМ-2-583» утворюють ручну осколкову гранату дистанційної дії РГД-5, яка відноситься до категорії боєприпасів. Згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи надані на дослідження 30 патронів є бойовими проміжними патронами, калібру 5,45*39АК. 15 патронів придатні для стрільби, зовнішній вигляд та технічний стан 15 патронів що залишилися у сукупності за результатами експериментальної стрільби дають підстави припускати що вони також придатні для стрільби. Надані для дослідження 30 патронів калібру 5,45*39 АК є бойовими проміжними патронами призначеними для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомат, кулемет). Надані на дослідження 30 патронів виготовлені промисловим способом (виробництво СРСР).
Дії ОСОБА_5 по епізоду незаконного перебування за межами військової частини, кваліфікуються ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).Дії ОСОБА_5 по епізоду придбання, носіння та зберігання ручних гранат, підривачів, патронів, кваліфікуються за ч.1 ст.263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.Вину обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.1 ст. 263 КК України суд вважає доведеною.
ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених
ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України
Вказаними діями ОСОБА_5 , шкода не завдана.
При укладанні угоди, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, прийняття участі у відбитті збройної агресії Російської Федерації, його щире каяття, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи, його вік, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують,.Так, враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання
ОСОБА_5 , та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного ОСОБА_5 , а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_5 , за вчинений злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) використовуючи положення статті 69 КК України, узгоджувати основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, а відтак сторони погоджуються на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_5 , у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
За ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу використовуючи положення статті 69 КК України, узгоджувати основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, а відтак сторони погоджуються на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_5 , у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, сторони дійшли до згоди призначення остаточного покарання ОСОБА_5 , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Водночас, сторони клопочуть перед судом та вважають за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 , у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.
На підставі вищевикладених обставин, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_5 , сторони погодилися пропонувати суду призначити ОСОБА_5 , покарання: за вчиненні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.
В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, невиконання яких роз`яснені ОСОБА_5 .
У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та на її підставі винести вирок.
Захисник також просила затвердити угоду про визнання винуватості та він згоден з призначенням обвинуваченому покарання, зазначеного в угоді.
Обвинувачений пояснив, що він цілком розуміє характер кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.263 КК України, по яким йому пред`явлене обвинувачення і по яким він визнає вину, розуміє наданні законом права, передбачені абзацами 1 і 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст.424 КПК України, йому роз`яснено та є зрозумілими.
Згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та просить затвердити цю угоду.
Враховуючи викладене, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для затвердження поданої угоди, та вважає доведеним у судовому засіданні те, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості, ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч.5 ст.407, ч.1 ст. 263 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), та придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу
Обвинуваченому, захиснику, прокурору судом роз`яснено наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, згідно з ч. 2ст. 473 КПК України, а також про те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно дост. 476 КПК України, прокурор має право протягом встановлених строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення, звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок якого шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних првопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.1 ст. 263 КК України, яке згідност. 12 КК України є тяжкими злочинами.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогамст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2ст. 473 КПК України.
Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 69 КК України, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403,405,407,408,429КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Однак, відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Так, кримінальні правопорушення за якими обвинувачується ОСОБА_5 вчинені ним до набрання чинності Законом України № 2839 IX.
Зміни внесені до ч.1 ст. 69 КК України відповідно до Закону України № 2839-IX, погіршують становище особи обвинуваченого, оскільки унеможливлюють застосування положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарань за кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а отже не мають зворотної дії в часі.
Відповідно, при вирішенні питання про можливість призначення покарання за вказане кримінальне правопорушення, підлягають застосуванню положення ст. 69 КК України в редакції чинній станом на дату вчинення правопорушень тобто станом до 27 січня 2023 року, які не виключали можливість застосування судом положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарання за кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, в тому числі в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що покарання, яке узгоджено сторонами угоди, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого (а.п. 23-24, 37-40), та враховує пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованим, відповідає меті покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Покарання визначено сторонами з урахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст. 65-67, 69 КК України, з застосуванням ч.2 ст. 5 КК України, а ОСОБА_5 у судовому засіданні однозначно заявив, що зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогамст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.Частиною 5статті 469 КПК Українивизначено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до ч. 1ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПКтаКК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди від 01.02.2023 про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
У справі наявні процесуальні витрати, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 314, 369, 371-374, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України і призначити покарання;
за ч.5 ст. 407 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 263 КК України, з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді 1 (одного ) року позбавлення волі;
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.
Строк покарання обчислювати з дня затримання, тобто з 19 грудня 2022 року.
До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Речові докази два корпуси ручних гранат: одна РГД-5, одна РГН, поміщені до сейф пакету SUD4022677, два підривачі типу УЗРГМ (один) та УДЗ (один) поміщені до сейф пакету №4022675, магазин із 30 патронів, поміщений сейф пакету SUD4022676, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з статтею 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Пвоний текст вироку виготовлени1 31 березня 2023 року.

Головуючий суддя: