справа № 174/419/22
провадження 1-і/174/1/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську клопотання адвоката ОСОБА_5 про стягнення процесуальних витрат, понесених у зв`язку з надання правової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про стягнення процесуальних витрат, понесених у зв`язку з надання правової допомоги.

Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.11.2022 по справі № 174/419/22, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 100 год.; за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 2 роки обмеження волі. Загальну міру покарання ОСОБА_7 визначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років обмеження волі. Враховуючи, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік.

Визначений вирок набрав законної сили 06.12.2022 року. В рамках кримінального провадження № 0000027 від 26.05.2022 року відносно ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_6 , користувався послугами адвоката. За надану правову допомогу він сплатив грошові кошти у загальній сумі 10 000 грн. 00 коп. Вказані витрати на правову допомогу у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України є процесуальними витратами.

Прокурор, засуджений ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_6 про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, їх участь не була визнана судом обов`язковою.

Згідно положень ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання вказаних осіб, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що у потерпілого на час постановлення вироку не було усіх документів, які мають значення для вирішення цього питання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, зазначивши, що під час досудового розслідування та судового розгляду не було заявлено про наявність понесених потерпілим у зв`язку з надання правової допомоги витрат, тому сторона захисту вважає, що підстав для їх стягнення з ОСОБА_7 немає.

Заслухавши думки представника та захисника, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.11.2022 затверджено угоду про визнання винуватості та обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Питання щодо понесених потерпілим витрат на правову допомогу не вирішувалось.

ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному 26.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) за № 0000027 за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 122 КК України має статус потерпілого, оскільки ОСОБА_7 умисно спричинив останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоровя ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_6 як потерпілий користувався послугами адвоката. За надану правову допомогу останній сплатив грошові кошти у загальній сумі 10 000 грн. 00 коп.

Однак у потерпілого на час постановлення вироку не було можливості надати кінцевий розрахунок всіх процесуальних витрат суду, оскільки з долучених до клопотання документів вбачається, що акт наданих послуг № 1 від 26.12.2022 року, квитанція від 20.12.2022 року та банківська виписка від 26.12.2022 року оформлені вже після постановлення вироку 04.11.2022 року.

Також на підтвердження понесених витрат потерпілий надав до суду відповідні докази: копію Договір про надання правової допомоги від 02.06.2022 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 002536 від 13.10.2021 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 02.06.2022 року, ордери серії АХ № 1096128, АХ № 1101218, рахунком на оплату № 1 від 16.06.2022 року, квитанцію від 08.08.2022 року.

Отже, за надану правову допомогу потерпілий ОСОБА_6 сплатив грошові кошти у загальній сумі 10 000 грн. 00 коп.

Відсутність документів, що підтверджують розмір процесуальних витрат ОСОБА_6 фактично не дозволяло суду здійснити перевірку відповідності їх граничним розмірам компенсації, враховуючи, що за приписами ч. 2 ст. 92 КПК України обовязок доказування даних щодо процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає. У звязку з цим, дане питання під час розгляду кримінального провадження не було розглянуто.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу та ін.

Частиною першою статті 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною першою статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, можна прийти до висновку, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, маж право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Великою Палатою Верховного суду сформульовано висновок у постанові від 17 червня 2020 року (справа N 598/1781/17), згідно якої: КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зазначено, що "склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Таким чином, враховуючи вищевикладене та дослідивши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження до дати ухвалення вироку та документи які долучені до клопотання можна дійти висновку, що понесені потерпілим витрати документально підтверджені та доведені поза розумним сумнівом. Доводи захисника про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду не було заявлено про наявність понесених потерпілим у зв`язку з надання правової допомоги витрат, а тому відсутні підстави для їх стягнення з ОСОБА_7 не ґрунтується на положеннях КПК та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Отже, клопотання адвоката ОСОБА_5 про стягнення процесуальних витрат, понесених у зв`язку з надання правової допомоги потерпілими ОСОБА_6 в розмірі 10 000 грн. 00 коп. підлягає задоволенню. Витрати на правову допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 126, 534, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про стягнення процесуальних витрат, понесених у зв`язку з надання правової допомоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППНОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППНОМЕР_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1