Єдиний унікальний номер 185/1882/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000560 від 13 грудня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, громадянина України, інспектора прикордонної служби 3 категорії номер обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старшого сержанта, тимчасово не зареєстрованого, та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року строком на 90 діб. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Статтею 32 Статуту також передбачено, що капітани за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу. Відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №159-р від 18.06.2022 було створено 31 зведений загін відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону. До вказаного загону було зараховано 343 військовослужбовців, в тому числі інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старшого сержанта ОСОБА_3 та начальник 1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старший лейтенант ОСОБА_6 . Згідно посадової інструкції начальник прикордонної застави відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип С) є прямим начальником для усього особового складу прикордонної застави. Таким чином, начальник 1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старший лейтенант ОСОБА_6 по відношенню до військовослужбовця інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старшого сержанта ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній підлеглим старшому лейтенанту ОСОБА_6 . Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові. Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни. Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо. Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку. Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина. В свою чергу, старший сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, в умовах воєнного стану, за наступних обставин. Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України 31 зведений загін ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону виконує завдання за призначенням на території Луганської області. Відповідно до бойового розпорядження командира оперативно тактичного угрупування ІНФОРМАЦІЯ_4 бригадного генерала ІНФОРМАЦІЯ_5 №БР-1264т від 28.11.2022 31 зведений прикордонний загін ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону передано в оперативне підпорядкування командиру НОМЕР_3 окремої механізованої бригади. Згідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади полковника ІНФОРМАЦІЯ_6 №1136/КП від 28 листопада 2022 року командиру зведеного загону НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України необхідно передати в оперативне підпорядкування командиру НОМЕР_4 окремого батальйону НОМЕР_5 військовослужбовців, серед яких було визначено інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старшого сержанта ОСОБА_3 та начальника 1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, старшого лейтенанта ОСОБА_6 . 09.12.2022 старший сержант ОСОБА_3 разом з іншими військовослужбовцями НОМЕР_2 прикордонного загону, перебували поблизу АДРЕСА_2 де йому та іншим військовослужбовцям близько 12 год. 09 хв. начальником 1 бойової прикордонної застави НОМЕР_2 зведеного прикордонного загону ВПС (тип С) старшим лейтенантом ОСОБА_6 доведено усний наказ про те, відповідно до бойового розпорядження №1136/КП/6 від 28.11.2022 із завданням висунутися на південно-західну околицю с. Площанка та зайняти спостережні пости в районі н.п. Площанка з метою недопущення прориву противника та нанесення йому максимальних уражень. Отримавши зазначений наказ прямого начальника старший сержант ОСОБА_3 , в усній формі відкрито відмовився від його виконання. Таким чином, старший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 бойового відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної застави ВПС (тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 12 годин 09 хвилин 09 грудня 2022 року, перебуваючи поблизу АДРЕСА_2 , відмовився виконати усний наказ начальника 1 бойової прикордонної застави НОМЕР_2 зведеного прикордонного загону ВПС (тип С) старшого лейтенанта ОСОБА_6 висунутися на південно-західну околицю с. Площанка та зайняти спостережні пости в районі н.п. Площанка з метою недопущення прориву противника та нанесення йому максимальних уражень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

Під час досудового розгляду, 03.02.2023 між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000560 від 13 грудня 2022 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, на підставі ст. 468, 469, 472 КПК Україниу службовому приміщенні місця тимчасової дислокації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, розташованої за адресою: місто Дніпро, пр-кт Гагаріна, буд. 26, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій саме за ч.4 ст. 402 КК України, а саме як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, та під час досудового розслідування та у суді повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за ч.4 ст. 402 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 69 КК України. На підставі ч.1 ст.58 КК України замість основного покарарння у виді позбавлення волі на строк два роки - службове обмеження для військовослужбовців на строк два роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення, та у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити й призначити узгоджену в ній міру покарання, та інші, передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України в обсязі обвинувачення. Йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього уразі затвердження угоди судом. При цьому ОСОБА_3 повідомив про добровільність своєї позиції, просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити йому узгоджене покарання.

Прокурор у підготовчому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просить суд вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, в наслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України - укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

У підготовчому судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України віднесена до категорії тяжких злочинів. Суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні повністю визнав свою вину, підтвердив обставини вчинення інкримінованих йому дій, викладених в обвинувальному акті, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, суд бере до уваги інтереси суспільства, враховує характеристику за місцем проживання, його стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Узгоджене покарання сторонами угоди відповідає положенням ст. 50, 65 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання. Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч.4 ст. 402 КК України, а також відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», відповідає положенням КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.

На думку суду зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та вважає можливим її затвердити, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

Витрати на залучення екпертів під час досудового розслідування відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 370, 371, 373, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 лютого 2023 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000560 від 13 грудня 2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням норми ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.58 КК України призначити ОСОБА_3 замість основного у виді позбавлення волі на строк два роки - службове обмеження для військовослужбовців на строк два роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Витрати на залучення експерта у зв`язку із проведенням під час досудового розслідування експертиз відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1 .