У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000322, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2022, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000322, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2022, відносно ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 18 листопада 2022 року близько 13 години 35 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «KIA» моделі «Sorento» реєстраційний номер Словацької Республіки « НОМЕР_1 », рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Міжгір`я, проїхавши заокругленість дороги праворуч, що по ходу його руху та дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 763» - (мінус) 37,8 м., що поблизу населеного пункту с. Ганьковиця, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, мокра у результаті опадів у вигляді дощу, діючи у супереч вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 13.1. та п. 13.3 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, не втримав керований нив автомобіль у межах своєї смуги руху та безпричинно, перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водієм ОСОБА_8 , який, разом з пасажиром ОСОБА_9 , рухався у зустрічному для водія ОСОБА_4 напрямку, по своїй правій смузі руху, та який з моменту виникнення небезпеки для руху, був позбавлений своїми односторонніми діями технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місці зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і тим самим уникнути зіткнення у даних дорожніх умовах.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водієм ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме закритої ЧМТ - саден, забійно-рваних ран обличчя, субдуральої гематоми зліва, забою головного мозку, закритої ТГК - закритих переломів 2-8 ребер справа, забою легенів, закритої ТЧ - множинних підкапсулярних розривів печінки, закритих переломів кісток тазу (клубової кістки справа, лобкової, сідничної зліва) з деформацією тазового кільця з обширними крововиливами (гематомою) в м`які ткані позаочеревного простору, закритого перелому шийки стегна зліва, рваної рани задньо-зовнішньої поверхні с/з лівого стегна, відкритого багато уламкового перелому діафізу лівої стегнової кістки в с/з частині із зміщенням уламків, закритого, уламкового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній 1/3 діафізу із зміщенням уламків, забійно-рваних ран дистальної частини правого стегна, колінного суглобу, відкритого внутрісуглобового перелому правої стегнової кістки, відкритого багато уламкового перелому правого надколінника, закритого перелому правої малогомілкової кістки на рівні проксимального метадіафізу та множинних саден, одиничних синців верхніх, нижніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами по механізму удар, тертя, виникли під час ДТП, яка мала місце 18.11.2022 та які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті його. Смерть ОСОБА_8 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням його смерті вбачається причинний зв'язок.

Окрім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме закритої ЧМТ - множинні саден обличчя, крововиливу у мякі ткані голови з внутрішньої сторони справа, обмежено-дифузного субарахноїдального крововилив, крововилив у шлуночку г/мозку, забій головного мозку; закритої ТГК: закритого перелому рукоятки грудини, закритих переломів 2-9 ребер зліва, розриву лівої легені у воріт, забою легень; закритої ТЧ - розриву селезінки, множинних розривів печінки; закритого перелому лівого плеча на межі в/з-с/з з крововиливами в м`які тканини, закритого уламкового перелому лівого стегна в н/з частині з крововиливами в м*які тканини, забійно-рваної рани лівого ліктьового суглобу, різана рана черева зліва та множинних саден грудної клітки, черева, кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами по механізму удар, тертя, виникли під час ДТП, яка мала місце 18.11.2022 та які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті її. Смерть ОСОБА_9 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням її смерті вбачається причинний зв`язок.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 12.1. та п. 13.3. «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою їхню смерть, а також п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3. «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, не одружений, тимчасово не працюючий, раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб.

04.04.2023 органом досудового розслідування гр. ОСОБА_4 у встановленому ст. ст. 276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: рапортом інспектора-чергового ЧЧ Відділення поліції №1 (м. Свалява) Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області ЄО №3879 від 18.11.2022; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та трупа гр. ОСОБА_9 , та додатку схемою до нього від 18.11.2022; протоколом огляду трупа гр. ОСОБА_8 від 18.11.2022; заявами потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про відшкодування гр. ОСОБА_4 спричиненої їм шкоди та відсутність до нього претензій від 13.12.2022; висновком судової токсикологічної експертизи №2132 від 30.11.2022, відповідно до якого в крові гр. ОСОБА_4 не виявлено: метиловий, етиловий, н-пропіловий, н-бутиловий, н-аміловий спирти та їх ізомери; висновком судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_8 №73/с від 19.11.2022; висновком судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_9 №72/с від 28.12.2022; висновком судової інженерно-технічної (автотехнічної експертизи технічного стану ТЗ КІА) експертизи № СЕ-19/107-22/10510-ІТ від 13.02.2023; висновком судової інженерно-технічної (автотехнічної експертизи технічного стану ТЗ ВАЗ) експертизи № СЕ-19/107-22/10509-ІТ від 19.02.2023; висновком судової інженерно-технічної (транспортно-трасологічної) експертизи № СЕ-19/107-22/10508-ІТ від 14.02.2023; висновком судової інженерно-технічної (автотехнічної) експертизи обставин ДТП № СЕ-19/107-23/1775-ІТ від 09.03.2023 щодо механізму розвитку даної ДТП, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою.

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду у (п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , а саме ч.3 ст. 286 КК України, є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

2. Незаконно впливати на потерпілих експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п.п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих, які вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із потерпілими, та схиляти їх до зміни даних слідству показань під час їх допиту в суді.

Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій (огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та складання схеми до нього), що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Орган досудового розслідування стверджує, що приймаючи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 має закордонний паспорт громадянина України для виїзду за межі держави, перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п'яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, просили таке задовольнити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати домашній ареш з 23 год по 06 год. Зауважив, що підозрюваний офіційно працевлаштований, є волонтером, а також має на утриманні батька - інваліда. Вину підозрюваний визнає. Зазначив, що останній є особою молодого віку, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має хорошу репутацію. Відшкодував потерпілим майнову шкоду.

У судовому засіданні підозрюваний підтримав висловлені позиції свого захисника, визнав свою вину. Просив не обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Як установлено з матеріалів клопотання відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000322 від 18.11.2022 за ч. 3 ст. 286 КК України.

З матеріалів клопотання встановлено, що 18 листопада 2022 року близько 13 години 35 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «KIA» моделі «Sorento» реєстраційний номер Словацької Республіки « НОМЕР_1 », рухаючись по автодорозі «М-06» сполученням «Київ-Чоп», зі сторони міста Мукачево у напрямку міста Міжгір`я, проїхавши заокругленість дороги праворуч, що по ходу його руху та дорожній інформаційно-вказівний знак 5.68 «Кілометровий знак 763» - (мінус) 37,8 м., що поблизу населеного пункту с. Ганьковиця, Мукачівського району, Закарпатської області, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, мокра у результаті опадів у вигляді дощу, діючи у супереч вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 13.1. та п. 13.3 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свої водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у конкретних дорожніх умовах, не втримав керований нив автомобіль у межах своєї смуги руху та безпричинно, перетнувши дорожню горизонтальну розмітку 1.1 виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водієм ОСОБА_8 , який, разом з пасажиром ОСОБА_9 , рухався у зустрічному для водія ОСОБА_4 напрямку, по своїй правій смузі руху, та який з моменту виникнення небезпеки для руху, був позбавлений своїми односторонніми діями технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місці зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і тим самим уникнути зіткнення у даних дорожніх умовах.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водієм ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме закритої ЧМТ - саден, забійно-рваних ран обличчя, субдуральої гематоми зліва, забою головного мозку, закритої ТГК - закритих переломів 2-8 ребер справа, забою легенів, закритої ТЧ - множинних підкапсулярних розривів печінки, закритих переломів кісток тазу (клубової кістки справа, лобкової, сідничної зліва) з деформацією тазового кільця з обширними крововиливами (гематомою) в м`які ткані позаочеревного простору, закритого перелому шийки стегна зліва, рваної рани задньо-зовнішньої поверхні с/з лівого стегна, відкритого багато уламкового перелому діафізу лівої стегнової кістки в с/з частині із зміщенням уламків, закритого, уламкового перелому лівої великогомілкової кістки у верхній 1/3 діафізу із зміщенням уламків, забійно-рваних ран дистальної частини правого стегна, колінного суглобу, відкритого внутрісуглобового перелому правої стегнової кістки, відкритого багато уламкового перелому правого надколінника, закритого перелому правої малогомілкової кістки на рівні проксимального метадіафізу та множинних саден, одиничних синців верхніх, нижніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами по механізму удар, тертя, виникли під час ДТП, яка мала місце 18.11.2022 та які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті його. Смерть ОСОБА_8 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням його смерті вбачається причинний зв`язок.

Окрім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21130» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, а саме закритої ЧМТ - множинні саден обличчя, крововиливу у м`які ткані голови з внутрішньої сторони справа, обмежено-дифузного субарахноїдального крововилив, крововилив у шлуночку г/мозку, забій головного мозку; закритої ТГК: закритого перелому рукоятки грудини, закритих переломів 2-9 ребер зліва, розриву лівої легені у воріт, забою легень; закритої ТЧ - розриву селезінки, множинних розривів печінки; закритого перелому лівого плеча на межі в/з-с/з з крововиливами в м`які тканини, закритого уламкового перелому лівого стегна в н/з частині з крововиливами в м`які тканини, забійно-рваної рани лівого ліктьового суглобу, різана рана черева зліва та множинних саден грудної клітки, черева, кінцівок.

Дані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами по механізму удар, тертя, виникли під час ДТП, яка мала місце 18.11.2022 та які згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті її. Смерть ОСОБА_9 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням її смерті вбачається причинний зв`язок.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., п. 11.2., п. 11.3., п. 12.1., п. 12.1. та п. 13.3. «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою їхню смерть, а також п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та «безпечний інтервал», п.п. б), д) п. 2.3. «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, не одружений, тимчасово не працюючий, раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб.

04.04.2023 органом досудового розслідування гр. ОСОБА_4 у встановленому ст. ст. 276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , яке обґрунтовується наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ризиків, визначених ст.177 КПК України, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, та для досягнення завдань кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Підозра стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про її обґрунтованість.

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливого незаконного впливу на потерпілих, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя виходить з того, що Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає надання стороною обвинувачення доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином суд приходить до висновку, що ризики передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які лежать в основі клопотання сторони обвинувачення знаходять своє підтвердження та не спростовані стороною захисту. При цьому оцінка наявності існування ризиків проводиться у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Така позиція суду базується на основі практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється.

Відповідно до частин 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, закон покладає обов`язок доказування щодо наявності ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам на прокурора.

У судовому засіданні з розгляду даного клопотання стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31). У справі «Штегмюллер проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними, а в справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний кодекс України також покладає вказаний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд, на виконання вимог ст. 178 КПК України, врахував наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, ч. 1 ст. 177, а також тяжкість покарання кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , характеризуючі дані особи підозрюваного, а саме: наявність на утриманні батька з інвалідністю, наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику з місця проживання, постійне місце роботи, а також відсутність претензій від потерпілих, у зв`язку з добровільним відшкодуванням підозрюваним заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, наявність на утриманні батька з інвалідністю, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, слідчий суддя прийшов до переконання, що у клопотанні сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід відмовити. Разом з тим, суд вбачає достатнім обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня. з одночасним покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310, 376 КПК України, слідчий суддя-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджегого прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000322, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2022, відносно ОСОБА_4 відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 02.06.2023 включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити Міжгірському відділенню поліції Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 04.04.2023 о 16 год. 45 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1