ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3431/22 Справа № 331/1476/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000380 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта професійно-технічна, сімейний стан не одружений, має на утриманні малолітню дитину, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2021 року, ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту його фактичного затримання, а саме з 13 грудня 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 22 804 (двадцять дві тисячі вісімсот чотири) гривні 82 копійки та моральну шкоду в сумі 600 000 (шістсот тисяч) гривень, а всього стягнуто 622 804 (шістсот двадцять дві тисячі вісімсот чотири) гривні 82 копійки.
Вирішена доля арешту на майно та речових доказів.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 2 ст.286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 13 грудня 2018 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині пр. Соборного в м. Запоріжжі, з боку вул. Запорізької в м. Запоріжжі в напрямку вул. Слобідської в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менше 70 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті.
Наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Фортечною в м. Запоріжжі та регульованого пішохідного переходу, розташованого по пр. Соборному в м.Запоріжжі, ОСОБА_8 не знизив швидкості та продовжив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофора.
В цей же час, проїзну частину пр. Соборного в м. Запоріжжі, в районі перехрестя з вул. Фортечною в м. Запоріжжі, по регульованому пішохідному переходу, на дозволений (зелений) сигнал світлофора, перетинала пішохід ОСОБА_11 , яка рухалась справа наліво по напрямку руху автомобіля «ВАЗ2101», під керуванням водія ОСОБА_8 .
Продовжуючи рух, водій ОСОБА_8 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка знаходилась на пішохідному переході та перетинала проїзну частину пр. Соборного в м. Запоріжжі на дозволений (зелений) для себе сигнал світлофора.
Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 2.9. а), 8.7.3. е), 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами та доповненнями.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 8.7.3. е) Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Смерть ОСОБА_11 настала від поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 є небезпечними для життя та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Усі ушкодження у ОСОБА_11 утворилися незадовго до смерті за механізмом тупої травми від травматичних дій тупими предметами. Враховуючи зовнішній вигляд ушкоджень у ОСОБА_12 , механізм їх утворення, висоту їх розташування і локалізацію, всі вони могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної події у пішохода, травмованого легковим автомобілем.

Крім того, 13 грудня 2018 року, о 19 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ2101», н.з. НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині пр. Соборного в м. Запоріжжі, з боку вул. Запорізької в м. Запоріжжі в напрямку вул. Слобідської в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менше 70 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті.
Наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Фортечною в м. Запоріжжі та регульованого пішохідного переходу, розташованого по пр. Соборному в м.Запоріжжі, ОСОБА_8 не знизив швидкості та продовжив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофора.
В цей же час, проїзну частину пр. Соборного в м. Запоріжжі, в районі перехрестя з вул. Фортечною в м. Запоріжжі, по регульованому пішохідному переходу, на дозволений (зелений) сигнал світлофора, перетинала пішохід ОСОБА_11 , яка рухалась справа наліво по напрямку руху автомобіля «ВАЗ2101» під керуванням водія ОСОБА_8 .
Продовжуючи рух по вищезазначеній проїзній частині, водій ОСОБА_8 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка знаходилась на пішохідному переході та перетинала проїзну частину пр. Соборного в м. Запоріжжі на дозволений (зелений) для себе сигнал світлофора, чим поставив останню в небезпечний для життя стан, в якому вона, внаслідок безпорадного стану, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.
У подальшому, 13 грудня 2018 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин водій ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що зобов`язаний згідно з п. 2.10 г) Правил дорожнього руху, вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілу до лікувального закладу, та будучи особою, яка поставила ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан, перебуваючи в якому остання, внаслідок безпорадного стану, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП піклуватися про потерпілу і маючи таку об`єктивну можливість, заходів, направлених на надання допомоги не вжив, самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся та втік з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати. Направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що головуючий суддя не мала права на розгляд зазначеного кримінального провадження, оскільки з її сторони проявлялися дії, які свідчили про негативне та несправедливе ставлення до обвинуваченого, які полягали у однобічному дослідженні обставин справи та ігнорування важливих для розгляду справи обставин.
Так, під час судового розгляду стороною захисту було подано клопотання про призначення та проведення комплексної інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП та відео технічної експертизи та проведення слідчого експерименту для отримання відповідних даних. Проте суддя навмисно відмовила в їх задоволенні. Такі дії судді викликають сумнів у її безсторонності та неупередженості.
Крім того, судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту про проведення експертних досліджень та вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Суд з незрозумілих підстав відмовив у проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого.
Сторона захисту зверталася до суду з клопотанням про проведення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, оскільки відповіді на поставлені питання могли б надати можливість зрозуміти як рухався автомобіль до та під час зіткнення, в якому напрямку рухалась потерпіла до наїзду, оскільки сторона захисту ставить під сумнів той факт, що потерпіла до зіткнення рухалась в напрямку справа на ліво відповідно до руху автомобіля під керуванням обвинуваченого.
Крім того, адвокатом було заявлено клопотання про проведення комплексної інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП та відео технічної експертизи, оскільки наявна у справі експертиза була проведена не в повному обсязі та на суперечливих даних. Однак в задоволенні даного клопотання судом було безпідставно відмовлено.
Апелянт стверджує, що при вивченні наданих стороною обвинувачення відеофайлів не можливо чітко з`ясувати, що саме автомобіль «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 рухається саме по цьому перехрестю. А тому під час досудового слідства необхідно було провести судову відеотехнічну експертизу.
Крім того, маючи інформацію з наданих відеофайлів можливо було розрахувати як саме рухалися автомобілі під керуванням обвинуваченого та під керуванням свідка ОСОБА_14 . Також експертним шляхом можливо розрахувати на якій відстані один від одного знаходилися дані автомобілі під час зупинки автомобілю під керуванням свідка ОСОБА_14 на перехресті пр. Соборного та вул. Фортечної, а також експериментальним шляхом з`ясувати на яке саме світло світлофору виїхав на вищезазначене перехрестя обвинувачений ОСОБА_8 .

В уточненій апеляційній скарзі захисник просила вирок суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та їх уточнення. Просили вирок суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК.
Прокурор вважав вимоги апеляційної скарги сторони захисту необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Потерпілий клопотань про розгляд апеляційної скарги захисника за його участю не надавав, тому розгляд апеляційної скарги здійснюється за його відсутністю.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2022 року скасовано ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2021 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2021 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, якою змінено в частині покарання ОСОБА_8 та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ухвали Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 жовтня 2022 року, подання голови Запорізького апеляційного суду задоволено.
Матеріали кримінального провадження № 0000380 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, разом з апеляційної скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2021 року у цьому провадженні, передано для розгляду до Дніпровського апеляційного суду.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Аналізуючи матеріали кримінального провадження, доводи суду першої інстанції викладені у вироку, враховуючи висновки викладених безпосередньо у Постанові Верховного Суду України від 20.09.2022, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався цих вимог закону.
Твердження обвинуваченого та зазначені доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Колегія суддів оцінює висунуту обвинуваченим версію, щодо подій, які мали місце 13.12.2018 у м. Запоріжжі по пр. Соборний, як форму захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, яка не відповідає дійсним фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, встановленими судом під час судового розгляду.
Визнаючи ОСОБА_8 винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, суд навів у вироку переконливі доводи на обґрунтування цього висновку.
Посилання апелянта про те, що судом не надано належної оцінки доводам сторони захисту, що потягло за собою помилковий висновок є необґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення, а тому доводи апеляційної скарги про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а саме те, що судом справа була розглянута однобічно з ігноруванням важливих для розгляду справи обставин, у зв`язку з чим не було надано оцінку доводам сторони захисту, є необґрунтованими.
Посилання захисника, що суд безпідставно відмовляв стороні захисту у проведенні ряду експертиз та досліджень інших процесуальних дій, які б підтверджували про непричетність ОСОБА_8 до злочинів за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, встановлених під час судового розгляду та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
За змістом ст. 85 цього Кодексу належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, доводиться належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження суду першої інстанції та яким суд надав відповідну правову оцінку у вироку.
Відповідно до показів наданих у суді першої інстанції, обвинувачений, хоча й не визнав свою вину, однак пояснив, що 13.12.2018, приблизно о 18:00 годині йому подзвонив ОСОБА_15 , який попросив відвести його та ОСОБА_16 на автовокзал, на що він погодився. Керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», на перехресті в районі ТЦ «Аврора», зупинившись на заборонений сигнал світлофору в крайній лівій смузі, він почав рух першим на жовтий сигнал світлофору та, проїхавши вказане перехрестя, перестроївся в середню смугу руху, після чого зі швидкістю руху до 50 км/год, він виїхав на перехрестя пр. Соборного з вул. Фортечною на миготливий зелений сигнал світлофора на останніх секундах. Впевнившись у відсутності автомобілів та пішоходів, він перетнув перехрестя з вул. Фортечною, тоді як в районі дублюючого світлофору, що знаходився за межами перехрестя, пасажир ОСОБА_15 викрикнув «Людина!» і в цей момент він побачив за 5-8 м від керованого ним автомобіля пішохода, яка рухалась зліва-направо відносно руху його транспортного засобу та, яка в той момент знаходилась приблизно на лінії між крайньою лівою та середньою смугами. Зауважив, що пішохід перетинала проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу, вийшовши з темряви. При цьому, пішохід ОСОБА_11 , побачивши його автомобіль, злякалась та змінила напрямок руху на протилежний. Виявивши на проїзній частині дороги пішохода, він зманеврував вліво, проте уникнути наїзду на пішохода не вдалось, після чого він загальмував до повної зупинки транспортного засобу. Вийшовши з автомобіля, він направився до постраждалої ОСОБА_11 , яка лежала на дорозі непорушно, після чого повернувся до свого автомобіля, де знаходилась його малолітня дитина та взяв останню на руки. Зазначив, що приблизно через 2 хвилини після події на місце пригоди приїхали працівники швидкої медичної допомоги, при цьому йому не відомо хто їх викликав, один з яких підійшов до нього та повідомив про смерть постраждалої та почав оглядати його дитину. В цей час він дзвонив родичам, щоб останні забрали дитину з місця події, проте ніхто не взяв слухавки, у зв`язку з чим він, зупинивши таксі, самостійно відвіз дитину додому та, залишивши її, повернувся на місце дорожньо-транспортної пригоди, де в подальшому був затриманий працівниками поліції. Будь-яких наркотичних засобів він не вживав.
Тобто, з вказаного слідує, що ОСОБА_8 , не заперечує факту наїзду на пішохода ОСОБА_11 , однак стверджує, що він рухався на дозволений сигнал світлофору, а сам наїзд відбувся поза межами пішохідного переходу, в стані наркотичного сп`яніння він не перебував, місце дорожньо-транспортної пригоди він не залишав, а відвозив дитину додому, після чого повернувся на місце події.
Вказані пояснення обвинуваченого щодо недоведеності його вини перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.
Вказані покази обвинуваченого в частині обставин наїзду на пішохода узгоджуються з протоколом огляду місця події від 13.12.2018, схеми, фототаблиці та диску з фотознімками згідно яких дорожньо-транспортна пригода мала місце в районі перехрестя проспекту Соборного та вулиці Фортечної в м. Запоріжжі в темний час доби. На проїзній частині пр. Соборного розміщено три смуги руху. Рух на вказаному перехресті регулюється встановленими світлофорними об`єктами. На схемі ДТП та фотознімках до протоколу огляду місця ДТП зафіксовано кінцеве положення автомобіля «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , яке розташовано на відстані 28 м. від краю дорожньої розмітки пішохідного переходу в напрямку наїзду на пішохода ОСОБА_11 , труп якої знаходиться попереду вказаного автомобіля на відстані 34 м. від краю дорожньої розмітки пішохідного переходу (т. 2 а.к.п. 22-36).
Зокрема вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 , які вона надавала в ході судового розгляду та під час проведення слідчих експериментів від 04.01.2019, 24.03.2019, відповідно до яких 13.12.2018 о 19:05 годині вона знаходилась на перехресті пр. Соборного та вул. Фортечної в м. Запоріжжі. В цей час навпроти неї на протилежній стороні пішохідного переходу пр. Соборного стояла ОСОБА_11 . Коли для пішохода ОСОБА_11 загорівся зелений сигнал світлофору, остання почала перетинати проспект по пішохідному переходу в незмінному темпі спокійного кроку. В цей час автомобіль марки ВАЗ, який рухався зі швидкістю приблизно 80 км/год, проїжджаючи перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, скоїв наїзд на останню, після чого зманеврував вліво та застосував екстрене гальмування. Після дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки ВАЗ, взявши дитину на руки, почав тікати з місця події, тоді як пасажири його автомобіля також намагалися втекти, проте були зупинені перехожими (т. 2 а.к.п. 181-187, а.к.п. 234-237).
Наведене підтверджується і показами наданими в суді першої інстанції свідком ОСОБА_18 який пояснив, що в проміжок часу між 19:00 години та 20:00 години він побачив як на пішохідному переході, на якому був включений зелений сигнал світлофору для пішоходів, лежав чорний пакет та метрів за 6 від переходу побачив автомобіль марки ВАЗ, світлого кольору та на його капоті лежало щось темне, що дало йому підстави припустити, що стався наїзд на пішохода. Приблизно через 30 м автомобіль зупинився, а людина, що лежала на його капоті впала на дорогу. Видимість на перехресті була нормальною за рахунок освітлення вуличними ліхтарями.
Вказані покази свідків, протокол огляду місця події від 13.12.2018, протоколи слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_17 від 04.01.2019, 24.03.2019, узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_19 який пояснив, що почув глухий звук, який привернув його увагу, повернувшись, він побачив як впало тіло людини. Коли він вийшов з автобуса, то побачив автомобіль «ВАЗ», від якого за 15 метрів лежала жінка. З автомобіля вийшло двоє чоловіків, та неподалік кафе «Сохо» серед натовпу стояв водій автомобіля з дитиною на руках, якого він потім втратив із поля зору.
Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 слідує, що керуючи автомобілем, ОСОБА_8 перетинав перехрестя пр. Соборний та вул.Фортечну, коли в полі зору з`явилась жінка, вони закричали «Людина!». ОСОБА_8 почав гальмувати та вживати заходи для об`їзду пішохода, проте не зміг цього зробити.
Зазначені покази узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 під час проведення слідчих експериментів від 04.01.2019.
Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначили, що прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди у складі бригади швидкої медичної допомоги. На місці події вони побачили жінку, яка лежала на проїжджій частині, неподалік стояв автомобіль «ВАЗ». Після того як була констатована смерть потерпілої, вони залишили місце події, оскільки там працювали працівники поліції.
Вказані вище докази повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 4441 від 18.01.2019 згідно якого вбачається, що смерть останньої настала від поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 є небезпечними для життя та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Усі ушкодження у ОСОБА_11 утворилися незадовго до смерті за механізмом тупої травми від травматичних дій тупими предметами. Враховуючи зовнішній вигляд ушкоджень у ОСОБА_11 , механізм їх утворення, висоту їх розташування і локалізацію, всі вони могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної події у пішохода, травмованого легковим автомобілем. Переважний вектор травмуючої сили був направлений справа-наліво, відносно вертикально розташованої людини ( т. 2 а.к.п.139-146).
Крім того, суд першої інстанції дослідив як доказ винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів дані, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.12.2018 ( т. 2 а.к.п.6-8); протоколі затримання ОСОБА_8 від 13.12.2018 (т. 2 а.к.п. 19-21); протоколах проведення слідчого експерименту від 04.01.2019 за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т. 1 а.к.п. 188-193, т. 2 а.к.п. 194-199); протоколах проведення слідчого експерименту від 24.03.2019 за участю свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_18 (т. 2 а.к.п. 226-229, а.к.п. 230-233); протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2019 за участю свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (т. 3 а.к.п. 20-22, а.к.п. 23-25, а.к.п. 26-28, а.к.п. 33-35, а.к.п. 36-38, а.к.п. 39-41); протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2019 за участю свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_23 (т. 3 а.к.п. 42-44, а.к.п. 45-47, а.к.п. 48-50, а.к.п. 51-53, а.к.п. 54-56, а.к.п. 57-59); відеозапис з камер зовнішнього спостереження, на якому зафіксовано рух автомобіля «ВАЗ».
Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-13 від 17.01.2019 встановлено, що на момент експертного дослідження рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля ВАЗ-2101, н.з. НОМЕР_1 знаходяться в працездатному стані (т. 2 а.к.п. 59-65).
Даний висновок узгоджується з висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 9-30 від 21.01.2019 згідно якого встановлено, що водій автомобіля «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 своїми діями (виїхавши на перехрестя на червоний сигнал світлофора) сам створив небезпеку для руху іншим учасникам руху, при цьому небезпеки для руху водію ОСОБА_8 в даній дорожній ситуації створено не було. Водій ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 8.7.3. е), 12.2, 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху. Невідповідність у діях водія ОСОБА_8 вимогам п.8.7.3. е) Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість у водія автомобіля ОСОБА_8 уникнути дорожньо-транспортну пригоду залежала від виконання ним вимог п.8.7.3.е) Правил дорожнього руху ( т. 2 а.к.п. 209-217).
Дане підтверджується й відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження, встановлених в районі торгівельного комплексу «Аврора», згідно якого 13.12.2018 року по пр. Соборному в м. Запоріжжі зі сторони ЗГТ «Малий ринок» рухається автомобіль «ВАЗ 2101» світлого кольору, який о 19:03:43 різко зупиняється в крайній лівій смузі в межах пішохідного переходу на червоний сигнал світлофору на перехресті пр. Соборного та вул. Івана Франка поблизу ТК «Аврора» та о 19:04:14 водій вказаного автомобіля починає рух одразу після включення червоного та жовтого сигналу світлофору (т. 2 а.к.п. 225).
Висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 9-30 від 21.01.2019 та відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, встановлених в районі торгівельного комплексу «Аврора» підтверджується й висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 9-166 від 27.03.2019 згідно якого встановлено, що водій ОСОБА_8 своїми діями (виїхавши на перехрестя на червоний сигнал світлофора) сам створив небезпеку для руху іншим учасникам руху, при цьому небезпеки для руху водію ОСОБА_8 в даній дорожній ситуації створено не було. Водій ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 8.7.3.е), 12.2, 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля ОСОБА_8 є невідповідності вимогам п.п.8.7.3.е), 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху. Невідповідність у діях водія ОСОБА_8 вимогам п. 8.7.3.е) Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Невідповідності у діях ОСОБА_8 вимогам п.п. 12.4, 12.9.б) Правил дорожнього руху з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Технічна можливість у ОСОБА_8 уникнути ДТП залежала від виконання ним вимог п. 8.7.3.е) Правил дорожнього руху. Як за показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , так і за показами свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на ОСОБА_11 шляхом зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, при русі як із максимально дозволеною швидкістю руху у населеному пункті, так і при дійсних швидкостях руху по показанням свідків ( т. 3 а.к.п. 10-19).
Вказаний висновок був повністю підтверджений експертом ОСОБА_24 під час його допиту в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту.
Твердження апелянта про незгоду із висновками проведених у справі судових інженерно-транспортних експертиз, а також про безпідставну, на переконання апелянта, відмову суду в проведенні комплексної інженерно-транспортної експертизи та інших експертиз, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки на переконання колегії суддів, висновки експертів були належно складені судовими експертами у відповідності до вимог Закону. Дані докази є чіткі та зрозумілі, були належним чином досліджені та описані судом першої інстанції у вироку.
Експерти були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві висновки чи за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Експертні дослідження були проведені на підставі постанов слідчого.
Посилання сторони захисту про порушення зі сторони експертів процедури проведення експертних досліджень, не приймаються колегією суддів, оскільки такі твердження нічим не підтверджуються.
У справі проведено ряд експертних досліджень, які встановили наявність факторів, зокрема ті, які спричинили смерть потерпілої.
Ці обставини повністю підтверджені і не викликають у колегії суддів жодного сумніву.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що висновки проведених по справі експертиз зроблені компетентними спеціалістами, є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, є науково - обґрунтованими, та такими, що за своїм змістом узгоджуються із фактичними обставинами даного кримінального провадження та іншими доказами. Та порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено. З такими висновками погоджується й апеляційний суд.
Жодних клопотань про необхідність повторного допиту експертів чи дослідження будь-яких доказів сторона захисту у своїй апеляційній скарзі та у суді апеляційної інстанції не заявляла.
Підстав для визнання таких висновків експертів неналежними та недопустимими доказами, як про це наголошує у своїй апеляційній скарзі захисник, колегією суддів не встановлено.
При цьому відповідно до ст. 332 КПК призначення експертизи є правом суду, а не обов`язком.
Крім того, судом враховано відповідь директора Комунального підприємства Електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» № 2237 від 21.12.2018, відповідно до якої 13.12.2018 повідомлень про несправність світлофорного об`єкту на перетині пр. Соборного та вул. Фортечної не надходило, ремонтні роботи вказаного об`єкту протягом доби не проводилися. Відповідно до цілодобової циклограми роботи світлофорного об`єкта та схеми пофазового роз`їзду на перехресті просп. Соборного та вул. Фортечної, одночасно з включенням червоного сигналу світлофора для транспортного засобу «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , вмикався зелений сигнал світлофора для пішохода ОСОБА_11 (т. 2 а.к.п. 219-221).
Зі змісту вироку вбачається, що свідок ОСОБА_25 , який займає посаду інженера-технолога автоматизованих систем керування дорожнім рухом КП «Запоріжміськсвітло», зауважив, що при включенні жовтого сигналу світлофору для напрямку руху автомобіля «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_8 , то для пішохода ОСОБА_11 горів би червоний сигнал світлофору, та наголосив, що відповідно до циклограми роботи світлофорного об`єкту неможливим є випадок, коли за вказаних обставин для пішохода горів би зелений сигнал.
З цих підстав зазначеними доказами спростовується версія ОСОБА_8 про те, що він виїхав на перехрестя доріг на жовтий сигнал світлофору, а пішохід ОСОБА_11 перетинала пр. Соборний на недозволений сигнал світлофора, з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині необґрунтованими.
Щодо посилання апелянта на висновок експерта за № 10.1-10.4/038 від 30.09.2021, який було складено вже після ухвалення оскарженого вироку, колегія суддів зазначає наступне.
Дану експертизу було розпочато на підставі договору про надання послуг №10.1-10.4 від 04.09.2021 між експертом ОСОБА_26 і захисником ОСОБА_7 , який діяв в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку експерта швидкість руху автомобіля ВАЗ, яким керував ОСОБА_8 , перед наїздом на пішохода становила 69,5 км/год, і не могла становити 50 км/год, як про це заявляв обвинувачений.
Встановити невідповідність дій ОСОБА_8 вимогам п.8.7.3.«е» Правил дорожнього руху, які перебували б у причинному зв`язку із настанням події ДТП, не надалось можливим.
Тобто з вказаного слідує, що сторона захисту вважала, що пішохід порушила правила перетину проїзної частини, рухаючись не по пішохідному переходу.
Однак з вказаним твердженням апелянта колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.
У вказаному висновку відсутні дані, з яких розрахунків, експерт дійшов висновку про можливість перебування потерпілої в момент наїзду поза межами пішохідного переходу. При моделюванні даної пригоди було навмання закладено вагу потерпілої. Свідок ОСОБА_17 пояснила, що потерпіла, побачивши автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , змінила напрям свого руху, а відтак могла інстинктивно зміститись з пішохідного переходу за його дальню межу, намагаючись тим самим уникнути контакту. Відстань в 1,5 метри перебуває в межах похибки, на яку можуть впливати ряд факторів, які не могли бути враховані програмним комплексом, за допомогою якого здійснювалось комп`ютерне моделювання, на підтвердження чого експертом зазначено словесну конструкцію «могла перебувати», а не перебувала
Таким чином наданий захисником висновок експерта жодним чином не спростовує висновки суду в цій частині, оскільки потерпіла рухалася саме на пішохідному переході та дозволений їй зелений сигнал світлофору.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторона захисту ще під час досудового розслідування мала можливість встановити або перевірити певні обставини шляхом проведення слідчого експерименту. Але таким своїм правом сторона захисту не скористалася, відмовившись від участі в слідчому експерименті. Будь-яких переконливих аргументів, які би доводили необхідність проведення додаткових слідчих дій у справі під час судового розгляду клопотання захисника не містить.
Тому колегія суддів з цих же підстав не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника про неповноту судового розгляду. При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції у повній відповідності до вимог процесуального закону дослідив усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а наданих стороною обвинувачення доказів достатньо для ухвалення рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 .
Непереконливими є і доводи захисника про те, що під час досудового розслідування мала би була проведена судова відео технічна експертиза. Адже сторона захисту, з огляду на ст. 22 КПК, не була позбавлена можливості звернутися до слідчого з клопотанням про проведення даної експертизи.
Не зроблено це стороною захисту за аналогією із висновком експерта ОСОБА_26 .
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про сумнівність того факту, що потерпіла до зіткнення рухалась в напрямку справа на ліво відповідно до руху автомобіля під керуванням обвинуваченого. Адже дана обставина повністю підтверджена показами свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що коли ОСОБА_11 побачила автомобіль, який рухався на неї, вона різко змінила напрямок свого руху та почала повертатися назад. Підстав ставити під сумнів та недовіряти показам свідка ОСОБА_17 колегія суддів не вбачає.
Як органом досудового розслідування, так і суд першої інстанції вірно встановили, на яке саме світло світлофору обвинувачений виїхав на перехрестя. Зокрема із показів свідка ОСОБА_17 судом першої інстанції було встановлено, що водій автомобіля «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 виїхав на перехрестя на червоний (заборонений) сигнал світлофору. Крім того, циклограма роботи світлофорного об`єкта на вказаному перехресті виключає можливість горіння зеленого, зеленого миготливого або жовтого сигналу світлофору для водія ОСОБА_8 в той момент, коли для пішохода ОСОБА_11 загорається зелений сигнал світлофора, в цьому випадку для водія ОСОБА_8 горить червоний сигнал світлофора. З вказаним висновком погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги захисника про розгляд кримінального провадження упередженим судом не знайшли свого підтвердження.
Свої твердження про упередженість судді сторона захисту мотивує виключно відмовою суду в задоволенні ряду клопотань сторони захисту та односторонньому, на думку захисту, дослідженні обставин справи.
На переконання колегії суддів у даному кримінальному провадженні суд виконував свої функції, керуючись загальними засадами кримінального провадження, а саме змагальністю сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у відповідності із своїм сумлінням та тлумаченням фактів згідно з чинними правовими нормами.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про неналежність як доказу висновку інженерно-транспортної експертизи № 9-166 через те, що потерпілий є працівником поліції, а тому мав можливість впливати на експертів та на слідчих, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи є лише припущенням захисту та нічим не підтвердженні.
Крім того, експерт, який проводив дане експертне дослідження, був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а відтак ставити під сумнів законність та об`єктивність проведеного ним дослідження колегія суддів не вбачає.
З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, зроблено критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші, в тому числі надав оцінку доводам сторони захисту щодо порушень прав обвинуваченого під час досудового розслідування та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду.
Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.
Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.
Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.
Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.
З вказаним твердженням погодився й Верховний суд України, який відповідно до Постанови суду від 20.09.2022 скасовуючи ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30.09.2021 щодо ОСОБА_8 вказав: .., що за встановлених та викладених в оскаржуваних судових рішеннях фактичних обставин відсутні підстави вважати, що судами попередніх інстанцій дії ОСОБА_8 кваліфіковано неправильно (т. 7 а.к.п. 207).
Відтак, підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та закриття кримінального провадження, як про це просить сторона захисту, у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується покарання, яке було призначено обвинуваченому ОСОБА_8 за злочини передбачені ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, колегія суддів вважає, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахована як тяжкість скоєних ним злочинів, один із яких відноситься до категорії тяжких, а також те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, двічі притягувався до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, офіційно не працевлаштований, а тому не має стабільного джерела заробітку, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, перебуває на консультативному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» внаслідок вживання психостимуляторів, активних дій для зменшення тяжкості наслідків своїх дій не вчинив, завдані збитки не відшкодував, вибачення у потерпілого не попросив.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд визнає вчинення кримінальних правопорушень в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав покарання ОСОБА_8 у найсуворішому його виді - у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Верховний суд у Постанові від 20.09.2022 щодо ОСОБА_8 , скасовуючи ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30.09.2021, звернув увагу на те, що апеляційний суд належним чином не врахував той факт, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, тобто відверто ігноруючи те, що своїми діями він ставить під загрозу життя та здоров`я інших осіб, проявив надмірну самовпевненість та явно переоцінив свої здібності щодо можливості керувати транспортним засобом за таких обставин, що в сукупності призвело до загибелі людини.
ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочинів так і не визнав, послідовно стверджував, що дорожньо-транспортна пригода, в першу чергу, сталася через недотримання пішоходом ОСОБА_11 правил дорожнього руху.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_8 особисто, або ж через своїх родичів, хоча б якимось чином намагався відшкодувати заподіяну шкоду.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів слідує, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Тому, підстав для обрання ОСОБА_8 більш м`якого покарання, про що зазначає в апеляційній скарзі сторона захисту, колегія суддів не вбачає.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4