Провадження № 11-кп/4808/469/22
Категорія ч. 2 ст. 342 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000800 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голосків Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, інваліда ІІІ групи загального захворювання, працюючого провідником пасажирського вагона у виробничому підрозділі «Пасажирське вагонне депо Львів» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, та призначено йому покарання - штраф в розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_8 , 10000 грн. (десять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вироку суду змінити в частині призначеного покарання та призначити менш суворе покарання.

Наголошує, що суд не прийняв до уваги пом`якшувальні обставини, такі як те, що обвинувачений є інвалідом 3 групи, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, в очікуванні третьої дитини, оклад його заробітньої плати на посаді провідника пасажирського вагона у виробничому підрозділі "Пасажирське вагонне депо Львів" філії "Пасажирська компанія"АТ "Українська залізниця" на місяць становить 7310 грн., що не дає йому змоги сплатити даний штраф. Також зазначає, що сприяв розслідуванню та з`являвся на кожне засідання. Вважає, що ці обставини є достатніми для зменшення штрафу.

Також вважає, що є підстави для скасування вироку в частині цивільного позову та відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 згідно ч. 2 ст. 376 КПК України так як перелом пальця лівої ноги не підтверджений ні висновком експерта № 544 від 18.10.2021 року, ні рентгенологічними даними.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок Івано-Франківського міського суду від 03.08.2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 342 КК України скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот)неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 42500 (сорок дві тисячі п`ятсот) гривень. В решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вироку суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання степеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави для призначення ОСОБА_6 покарання, наближеного до мінімального за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України. Також не повною мірою Івано-Франківським міським судом враховано суспільну небезпеку вчиненого. Судом не врахована і суспільна небезпека злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет.

Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Так, 12.08.2021 року о 12 год. екіпаж велопатруля «ЯСЕНЬ-02» у складі поліцейського взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області капрала поліції ОСОБА_8 та інспектора взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 , які були одягнуті в однострій поліцейського, після проведення інструктажу керівництвом Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та отримання табельної вогнепальної зброї, спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту, приступили до виконання службових обов`язків.

Таким чином, капрал поліції ОСОБА_8 та лейтенант поліції ОСОБА_10 згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу.

Так, 12 серпня 2021 року близько 18 год. працівники правоохоронного органу перебували по вул. Січових Стрільців у м. Івано-Франківську, де стежили за дотриманням водіями Правил дорожнього руху України та не допускали рух автомобілів по смузі руху для маршрутних транспортних засобів. В цей час по вул. Січових Стрільців зі сторони вул. Чорновола в напрямку вул. Мазепи в м. Івано-Франківську рухався автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з індивідуальним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Водій ОСОБА_6 всупереч вимогам п.17.1 Правил дорожнього руху України рухався смугою для маршрутних транспортних засобів по вул. Січових Стрільців у м. Івано-Франківську.

Реагуючи на адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , а саме порушення Правил дорожнього руху України, працівники поліції вийшли на проїзну ділянку дороги та подали законну вимогу водію автомобіля марки «Subaru Forester» зупинити транспортний засіб біля правого краю проїзної частини дороги.

Однак ОСОБА_6 , не виконуючи законну вимогу поліцейського, почав зміщувати автомобіль ліворуч, в смугу руху в напрямку вул. Мазепи. В цей час ОСОБА_8 розмістилася перед автомобілем марки «Subaru Forester» та повторила водію вимогу зміститися до правого краю проїзної ділянки дороги. У відповідь ОСОБА_6 відмовився виконувати законну вимогу працівника правоохоронного органу та продовжив рух прямо на ОСОБА_8 . Надалі ОСОБА_8 розташувалася поруч із лівою частиною автомобіля марки «Subaru Forester» та повторила свою законну вимогу до ОСОБА_6 зміститися до правого краю проїзної ділянки дороги.

Проте ОСОБА_6 , нехтуючи законними вимогами працівника поліції, з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, перешкоджаючи нормальній діяльності правоохоронних органів, вчинив активну протидію працівнику поліції: усвідомлюючи, що перед ним перебуває працівник правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків і він може заподіяти поліцейському тілесні ушкодження, умисно продовжив рух транспортним засобом прямо.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 було вчинено переїзд лівим переднім колесом автомобіля марки «Subaru Forester» через ліву ногу ОСОБА_8 , чим заподіяно потерпілій фізичний біль.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просив пом`якшити покарання. Уточнив, що вже офіційно не працює та перебуває на обліку в центрі зайнятості;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор оспорюють вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, працює провідником пасажирського вагона у виробничому підрозділі «Пасажирське вагонне депо Львів» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку лікарів нарколога та психіатра КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» та КНП «ПНЦ ІФ ОР» не перебуває; за місцем роботи позитивно характеризується, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Також суд правильно врахував зміст досудової доповіді, відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та вважав за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 25500 гривень, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається ОСОБА_6 в апеляційній інстанції.

Також, суд першої інстанції належно врахував пояснення потерпілої щодо призначення ОСОБА_6 покарання та відомості про шкоду потерпілій ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_6 , обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 342 КК України, у виді штрафу, який відповідно до ст. 51 КК України є найбільш м`яким видом покарання.

На думку суду апеляційної інстанції призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 342 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 25500 гривень є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування вироку в частині відшкодування моральної шкоди в цивільному позові ОСОБА_8 згідно ч. 2 ст. 376 КПК України відсутні та спростовуються змістом документів які були досліджені в суді першої інстанції. Також вважає висновки суду першої інстанції щодо розміру цивільного позову обґрунтованими, законними та справедливими.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_6 та прокурора не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_6 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 342 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4