УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2023 року

м. Київ

справа № 727/6037/21

провадження №51-1257ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчила касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року і

встановила:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мічурінськ Тамбовської області Росії, мешканця

АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого, пенсіонера, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.02.2021 року за ст. 126-1 КК України на 1 рік позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, - визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначене йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду

м. Чернівці від 10.02.2021 року за ст.126-1 КК України у виді одного року позбавлення волі та остаточно до відбування призначено ОСОБА_5 покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року зазначений вирок суду залишений без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , який неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, будучи раніше судимим, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, яке вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 , однак належних висновків для себе не зробив, продовжив вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 .

Зокрема, 16.04.2021 року, приблизно о 19:00 годині, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно, ОСОБА_5 , вчинив психологічне насильство відносно матері ОСОБА_6 , що виразилось у словесних образах, приниження людської гідності нецензурними словами, залякуваннями та погрозами фізичною розправою над нею, що призвело до психологічних розладів, у формі стресу, ситуативної тривожності та підвищеної внутрішньої напруги та погіршення якості життя, яке виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати позитивних емоцій, негативних переживань тощо.

18.05.2021 року, приблизно о 15:00 годині, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно, ОСОБА_5 , вчинив психологічне насильство відносно матері ОСОБА_6 , що виразилось у словесних образах, приниженні людської гідності нецензурними словами, залякуваннями та погрозами фізичною розправою над нею, що призвело до психологічних розладів, у формі стресу, ситуативної тривожності та підвищеної внутрішньої напруги та погіршення якості життя, яке виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати позитивних емоцій, негативних переживань тощо.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити ухвалені судові рушення, призначити більш м`яке порання, не пов`язане з позбавленням волі. На думку захисника, суд під час призначення йому покарання не в повній міріврахував особу засудженого, те що він щиро покаявся, наголошує на тому, що потерпіла у суді апеляційної інстанції надала заяву про відмову від обвинувачення та просила не позбавляти волі. Вважає, що суд, призначаючи йому покарання, безпідставно застосував ст. 71 КК України та частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Мотиви Суду

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суди першої та апеляційної інстанцій дотримались.

Відповідно до принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але з 2005 року перебуває на обліку у нарколога з діагнозом гостра інтоксикація алкоголем. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчиненого повторно. Обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Безпідставними є посилання захисника у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_5 свою провину добровільно визнав у судовому засіданні повністю, розкаявся у вчиненому, однак суд не врахував такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Як вбачається із судових рішень, поведінка ОСОБА_5 не свідчила про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку доводів апеляційної скарги засудженого, зазначив, що призначене ОСОБА_5 покарання за ст. 126-1 КК України та за сукупністю вироків у виді реального позбавлення волі не можна вважати явно несправедливим через суворість, враховуючи особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинних діянь та те, що злочин був вчинений щодо особи похилого віку та в період іспитового строку.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що місцевий суд безпідставно зазначив у своєму рішенні, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, встановленого попереднім вироком, не заслуговують на увагу, оскільки така обставина не знайшла свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, а тому ці аргументи касаційної скарги колегією суддів відхиляються.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні заяви потерпілої ОСОБА_6 , про те, що вона як мати пробачила свого сина та в порядку ст. 477 КПК України відмовилася від обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що кримінальне провадження не може бути закрите на підставі

ст. 284 п. 7 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення, оскільки злочин вчинений ОСОБА_5 , пов`язаний із домашнім насильством щодо матері-потерпілої ОСОБА_6

Касаційний суд вважає, що ОСОБА_5 призначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Порушення вимог статей 50, 65, 71 КК України при призначенні засудженому покарання Судом не встановлено.

У касаційній скарзі захисник не навів переконливих доводів на обґрунтування допущення судом таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від

30 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3