Справа № 336/1191/23
провадження №1-кс/336/165/2023
УХВАЛА

іменем України

16 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 07 лютого 2023 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, про арешт майна, -

за участі:

прокурора ОСОБА_3

встановив:

09 лютого 2023 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просив постановити ухвалу про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053 з встановленням заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор зазначає, що в провадженні СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000005 від 07.02.2023 року за ч. 2 ст. 367 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 23.12.2021 учасником ТОВ «ШАНТ» ОСОБА_4 було подано заяву про вихід з ТОВ «ШАНТ» та виплату йому його частки шляхом передання у власність нерухомого майна: об`єктів нежитлової нерухомості будівель № 9192, 8147, 8144, 8157, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, балансовою вартістю 1 810 403,30 грн., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10.

23.12.2021 ТОВ «ШАНТ» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було підписано акт №3 приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до рішення учасника ТОВ «ШАНТ» № 1/21 від 23.12.2021 серія та номер 3255,3256 від 23.12.2021, відповідно до якого, ТОВ «ШАНТ» передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність в якості виплати вартості його частки у статутному капіталі нерухоме майно балансовою вартістю 1 810 403,30 грн., а саме будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що крім ОСОБА_4 , в ТОВ «ШАНТ» було ще три учасники: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , у всіх розмір частки складав 25 %.

Після чого, нерухоме майно було відчужено ОСОБА_4 на користь ТОВ «ПОЛІСФЕРА» ().

Так, 18.02.2022 право власності на будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, було зареєстровано за ТОВ «ПОЛІСФЕРА» () на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна відповідно до протоколу №3/22 Загальних зборів учасників ТОВ «ПОЛІСФЕРА» № 310,311 від 18.02.2022.

Станом на дату звернення з цим клопотанням до слідчого судді, власником вищезазначеного нерухомого майна залишається ТОВ «ПОЛІСФЕРА» (), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, органом досудового розслідування встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.07.2022 у справі № 908/3440/21, яке набрало законної сили 16.08.2022, стягнуто з ТОВ «ШАНТ» () на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, в сумі 2 949 338,68 грн.

Враховуючи ту обставину, що користування земельною ділянкою без відповідної правової підстави здійснювалось ТОВ «ШАНТ» в період часу з 25.11.2018 по 31.08.2021, приблизно з 25.11.2018 засновникам (учасникам) службовим особам ТОВ «ШАНТ» могло бути відомо про виникнення у ТОВ «ШАНТ» обов`язку з відшкодування доходів від безпідставно набутого майна, а з 07.12.2021 (дата відкриття судом провадження у справі № 908/3440/21) також й про звернення з позовом до ТОВ «ШАНТ» до суду у вказаних правовідносинах.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02.11.2022 відкрито виконавче провадження № 70205901 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 29.08.2022 у справі № 908/3440/21 про стягнення з ТОВ «ШАНТ» () на користь Запорізької міської ради () доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, в сумі 2 949 338,68 грн.

Відповідно до листа виконавчого комітету Запорізької міської ради № 11701/03/20/07 від 01.12.2022, станом на 24.11.2022 до загального фонду бюджету Запорізької міської територіальної громади ані безпосередньо від ТОВ «ШАНТ», ані від Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відповідні кошти не надходили.

Відповідно до листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 34/7 від 02.02.2023, наразі грошові кошти, транспортні засоби та нерухоме майно у боржника ТОВ «ШАНТ» () відсутні.

Директор ТОВ «ШАНТ», який є службовою особою, неналежно виконуючі свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, всупереч інтересам ТОВ «ШАНТ», надав необґрунтовану згоду на передачу учаснику, який виходив з товариства, нерухомого майна, яке належить до основних фондів, замість сплати вартості частки учасника в грошовій формі, що спричинило тяжкі наслідки - завдало шкоди державним інтересам у виді неможливості стягнення з ТОВ «ШАНТ» на користь місцевого бюджету доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0000005 від 07.02.2023 року здійснюється за фактом того, що 23.12.2021 директор ТОВ «ШАНТ», який є службовою особою, неналежно виконуючі свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, всупереч інтересам ТОВ «ШАНТ», надав необґрунтовану згоду на передачу учаснику під час виходу останнього з товариства, нерухомого майна, яке належить до основних фондів, замість сплати вартості частки учасника в грошовій формі, що спричинило тяжкі наслідки - завдало шкоди інтересам ТОВ «ШАНТ» у виді погіршення його майнового стану, а також державним інтересам у виді неможливості стягнення з ТОВ «ШАНТ» на користь місцевого бюджету доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Майно, на яке пропонується накласти арешт, було об`єктом службової недбалості директора ТОВ «ШАНТ», яке він необґрунтовано передав учаснику під час виходу останнього з товариства, замість сплати вартості частки учасника в грошовій формі, внаслідок чого настав тяжкий наслідок - завдало шкоди інтересам ТОВ «ШАНТ» у виді погіршення його майнового стану.

За змістом ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 100, ч. 3 ст. 170, абз.2 ч.10 ст.170 КПК України, на час здійснення кримінального провадження речовий доказ може перебувати у власності будь-якої фізичної або юридичної особи, навіть у власності добросовісного набувача.

Таким чином, майно, що було об`єктом кримінально протиправних дій може перебувати у власності інших фізичних або юридичних осіб, у тому числі добросовісного набувача.

Об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053, став об`єктом кримінально протиправних дій, досудове розслідування яких здійснюється в рамках кримінального провадження № 0000005 від 07.02.2023 року. Таким чином, це нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор вважає, що арешт необхідно накласти на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053, з метою забезпечення збереження речового доказу (п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та запобігання можливостям подальшого протиправного відчуження (передачі) зазначеного майна іншим особам з метою перешкоджати кримінальному провадженню (абз.2 ч.1 ст.170, ч.11 ст.170 КПК України).

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав викладених в ньому та просив задовольнити. В обґрунтування даного клопотання в судовому засіданні долучив ухвалу про відкриття провадження у справі від 07 грудня 2021 року у справі № 908/3440/21 та довідку про оціночну вартість об`єкта не рухомого майна, а саме нежитлових будівель, на просить накласти арешт.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи наведені прокурором в клопотанні обставини, слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, дослідивши клопотанням та додані до нього матеріалами, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди,завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 частини 10 статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Прокурором не доведено, що особа, зокрема власник або будь-які інші особи можуть приховати, пошкодити, псувати, знищити, відчужити тощо визначені прокурором речові докази, про арешт яких просить прокурор.

Згідно з витягу з ЄРДР по кримінальному провадженні № 0000005 від 07 лютого 2023 року, ініціатором внесення відомостей до ЄРДР зазначено самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення, відомості внесені 07 лютого 2023 року об 11-51 год., правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначена ч. 2 ст. 367 КК України, відповідно до короткого викладу обставин, зазначено, що 23 грудня 2021 року директор ТОВ «Шант», який є службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, всупереч інтересам ТОВ «Шант» надав необґрунтовану згоду на передачу учаснику під час виходу останнього з товариства, нерухомого майна, яке належить до основних фондів, замість сплати вартості частки учасника в грошовій формі, що спричинило-тяжкі наслідки завдало шкоди інтересам ТОВ «Шант» у виді погіршення його майнового стану, а також державним інтересам у виді неможливості стягнення з ТОВ «Шант» на користь місцевого бюджету доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

До клопотання додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Шант», інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 05 листопада 2021 року щодо нерухомого майна належного ТОВ «Шант» та розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10; копія заяви ОСОБА_4 про вихід з ТОВ, копія акту № 3 про приймання передачі нерухомого майна відповідно до рішення учасника ТОВ «Шант» № 1/21 від 23.12.2021 року, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 03 лютого 2023 року щодо нерухомого майна розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10, копія акта № 1 приймання передачі нерухомого майна відповідно до протоколу № 3/22 Загальних зборів учасників ТОВ «Полісфера» від 18.02.2022 року, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Полісфера», копія рішення Господарського суду Запорізької області від 14.07.2022 року; копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2022 року, лист щодо стану виконання рішення суду, відповідь начальника Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції м. Одеса від 02.02.2023 року, постанова про визнання речовим доказом від 09 лютого 2023 року та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта станом на 10 лютого 2023 року, а також в судовому засіданні долучено ухвалу про відкриття провадження у справі від 07 грудня 2021 року у справі № 908/3440/21 та довідку про оціночну вартість об`єкта не рухомого майна.

Відповідно до рішення Господарського суду Запорізької області від 14.07.2022 року у справі 908/3440/21 та ухвали про відкриття провадження у справі позовну заяву було подано Першим заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позивача Запорізької міської ради, до відповідача ТОВ «Шант» про стягнення 2949338,68 грн.

За рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.07.2022 року у справі 908/3440/21 - заяву Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя про визнання недійсними пов`язаних з предметом спору правочинів акті № 3 приймання передачі нерухомого майна відповідно до рішення учасника ТОВ «Шант» № 1/21 від 23.12.2021 серія та номер 3255,3256 від 23.12.2021 року, акту № 1 приймання передачі нерухомого майна відповідно до протоколу № 3/22 Загальних зборів учасників ТОВ «Полісфера» від 18.02.2022 року та клопотання про залучення третіх осіб залишено без розгляду; позов задоволено та стягнуто з ТОВ «Шант» на користь Запорізької міської ради дохід отриманий від безпідставно набутого майна в розмірі 2949338,68 грн. та стягнуто судові витрати.

Враховуючи суму позову прокурор не був позбавлений можливості подати до суду заяву про забезпечення позову, але цього зроблено не було.

З доданих до клопотання документів слідує, що учасник ОСОБА_4 вийшов зі складу засновників ТОВ «Шант» та отримав свою частку пропорційно до розміру оплаченої ним частки у статутному капіталів розмірі 1 810 403,30 грн., а саме нерухоме майно: об`єкт нежитлової нерухомості будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно перейшло у власність ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII, вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 9, 10 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII, за погодженням учасника товариства, який вийшов, та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна.

Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника.

Нерухоме майно було відчужено ОСОБА_4 на користь ТОВ «ПОЛІСФЕРА» ().

Наразі, як пояснив прокурор в судовому засіданні, будь-яких спорів щодо вказаного нерухомого майна між учасниками товариства не має.

Акт № 3 приймання передачі нерухомого майна відповідно до рішення учасника ТОВ «Шант» № 1/21 від 23.12.2021 серія та номер 3255,3256 від 23.12.2021 року, акт № 1 приймання передачі нерухомого майна відповідно до протоколу № 3/22 Загальних зборів учасників ТОВ «Полісфера» від 18.02.2022 року у встановленому законом порядку не оспорювались та не скасовувались.

З матеріалів справи слідує, що в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Фактичні обставини в даному кримінальному провадженні зводяться до невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Постановою прокурора від 09 лютого 2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000005 від 07 лютого 2023 року, об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053.

В клопотанні прокурор просив постановити ухвалу про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме: будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053 з встановленням заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

У клопотанні зазначено про необхідність накладення арешту на вказане майно, яке не вилучалось. Однак проаналізувавши вищевказану постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні слід зазначити, що вказівка прокурора на ту обставину, що перераховане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано.

Само по собі наявність у матеріалах провадження постанови прокурора про визнання речовими доказами будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 на земельній ділянці з кадастровим номером :07:084:0053, не може бути враховано, як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Прокурор в клопотанні не навів належного обґрунтування, яким чином накладення арешту на будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, буд. 10 шляхом заборони відчуження та розпорядження буде сприяти його збереженню.

Доказів того, що ТОВ «ПОЛІСФЕРА» вчиняє діє щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, прокурором до клопотання не надано.

Доводи прокурора ґрунтуються лише на його припущеннях.

Крім того, ТОВ «ПОЛІСФЕРА» не перебуває у статусі юридичних осіб, щодо яких здійснюється кримінальне провадження.

В ході розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на будівлі № 9192, 8147, 8144, 8157, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні не доведено наявність підстав для накладення арешту на майно.

Нікому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, на даний час не повідомлено, конфіскація чи спеціальна конфіскація майна згідно чинного законодавства за вчинення вказаного злочину не передбачена, цивільний позов не заявлено.

Прокурором не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати положення ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Прокурором не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

Відповідно до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наведені прокурором доводи щодо необхідності арешту нежитлових приміщень є сумнівними за своєю суттю, а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), адже, у даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна. Прокурором не доведено, що захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні відповідає розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, є пропорційним. Захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні не відповідає тяжкості правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Звертаючись до суду з клопотанням, прокурор визначив метою накладення арешту на тимчасово вилучене майно - забезпечення збереження речових доказів.

Встановленню підстави та мети накладення арешту на майно передує з`ясування питання відповідності майна, яке пропонується до арешту визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу, що пов`язано із кваліфікацією злочину, внесеного до ЄРДР.

На предмет перевірки відповідності майна поняттю речових доказів є важливим опис та інше фіксування результатів огляду речей, щоб надало можливість їх поєднати із обставинами конкретного кримінального провадження та породжувало би законні юридичні наслідки.

Слід також зазначити, що не лише приналежність майна критеріям речового доказу є обставиною, яка підлягає перевірці під час застосування передбаченого ст. 170 КПК України заходу забезпечення кримінального провадження. В цьому контексті мають значення реальна наявність ризиків стосовно пошкодження, знищення, перетворення, відчуження майна, що в даному випадку, з огляду на зміст заявленого клопотання та додані до нього документи, носить лише декларативний характер, оскільки такі доводи прокурора належним чином не підтверджуються.

Проаналізувавши вищевикладені обставини у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурором не наведено достатніх підстав, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наведеного слідчий суддя вважає, що відсутнє будь-яке обґрунтування підстав для накладення арешту на вищезазначене майно та саме клопотання є необґрунтованим та невмотивованим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 369, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 07 лютого 2023 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Слідчий суддя: