ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3373/22 Справа № 210/2216/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

17 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0000417 від 11.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2022 року включно із альтернативним запобіжним заходом у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 198480 гривень.
Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвал суду скасувати та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням інших обов`язків на розсуд суду.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ч. ч. 1,3,5 ст. 177 КПК України, до клопотання не додано жодних об`єктивних даних, які б підтверджували заявлені прокурором ризики. ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, які б свідчили про його намір переховуватись від суду, проте єдиною підставою для обрання запобіжного заходу слугувало тяжкість покарання у разі визнання його винним, що не може виправдати тривале тримання під вартою. Також матеріалами провадження не підтверджено спробу обвинуваченого впливати на свідків.

Звертає увагу, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 не переслідує легітимну мету запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з огляду на відсутність обставин, що підтверджують жоден з ризиків.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: в період часу з березня 2022 року по червень 2022 року, незаконно купував достатню кількість психотропної речовини метамфетамін для продажу. Усього зафіксовано 9 епізодів злочинної діяльності.
09.06.2022 року повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2022 року, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду або вчинити новий злочин, впливати на свідків, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, той факт, що обвинувачений не виконував умови іспитового строку за попереднім вироком, також судом враховано наявність ризиків.
Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі той факт, що він скоїв кримінальне правопорушення у період іспитового строку, крім того обв`язки, передбачені ст. 76 КК України, покладені на нього попереднім вироком суду не виконував, що підтверджується задоволенням клопотання органу пробації про скасування іспитового строку та направлення ОСОБА_7 до місця відбування покарання. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, систематичне вчинення кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів, попередню судимість за вчинення кримінального правопорушення за ст. 309 КК України, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень та протиправних діянь, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, відсутністю постійного джерела доходів та суспільно-корисливої діяльності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків.

Твердження захисника, що не підтверджено спробу ОСОБА_7 впливати на свідків, а тому заявлений ризик не підтверджується, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає встановлення доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у тяжкому злочині за який передбачене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, обвинувачений будучі обізнаний про осіб свідків по даному кримінальному провадженню, може здійснити на них вплив для спотворення їх показів у суді.

Розглядаючи питання про застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_7 , спосіб їх вчинення, у період іспитового строку та у період запровадження воєнного стану в Україні, ставлення обвинуваченого до скоєного, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність джерела доходів, схильність ОСОБА_7 до вчинення протиправних діянь та вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Твердження захисника про недоведеність заявлених ризиків, є безпідставними, оскільки з огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_7 , заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням тяжкості пред`явленого ОСОБА_7 , обвинувачення, дати обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою.

За висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства та прийняв відповідне обґрунтоване судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0000417 від 11.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді