В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 кримінальне провадження № 0000071 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2022 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борисполя Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, у військовому званні «старший солдат», стрілець-санітар 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та фактично за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді стрільця-санітара 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 07 год. 50 хв. 07.07.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в умовах воєнного стану, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 12 год. 40 хв.

13.12.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується

самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, а саме військовослужбовцем (крім строкової служби) - тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

12 січня 2023 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіонуОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468-472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з вищезазначеною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 , за участі адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.407 ч.5 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання за вчинене ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу засудженого, замість позбавлення волі строком на два роки призначити покарання ОСОБА_4 у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, а саме двох років з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні заявив, що при укладенні вищезазначеної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і кримінальна відповідальність за вказаний злочин передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, беззаперечне визнання ним своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, не з`явлення на військову службу без поважних причин, що вчинено в умовах особливого періоду.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 58 КК України, суд, враховуючи обставини справи та особу ОСОБА_4 , який на даний час є військовослужбовцем військової служби, вважає за можливе замість покарання у вигляді позбавлення волі призначити йому службове обмеження на той самий строк з відрахуванням із суми грошового забезпечення обвинуваченого в дохід держави у розмірі 20 відсотків, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Заслухавши учасників кримінального провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000071 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2022.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком на два роки призначити покарання ОСОБА_4 у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, а саме двох років з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1