ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/330/23 Справа № 234/3846/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника адвоката: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000047 від 30.01.2021 р.за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2021 року , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, інвалідом не являється, працюючого ПРАТ «НКМЗ» на посаді оператора станків ЧПУ, раніше судимого 09.12.2020 Краматорським міським судом за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .,

визнано винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.1115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71, ч.3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, приєднана невідбута частина покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 09.12.2020 та визначено виконувати цей вирок самостійно.

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він, 28.01.2021р., приблизно о 20 год. 00 хв., перебував разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 за місцем спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, приблизно о 21 год. 00 хв., між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 сталася сварка побутового характеру, в ході якої у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел направлений на спричинення смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , знаходячись в кухонній кімнаті за вказаною адресою, взяв в праву руку кухонний ніж, підійшов до ОСОБА_10 , яка сиділа на ліжку до нього передом, та бажаючи настання смерті останньої, наніс їй два вдари ножем в область спини та два удари руків`ям ножа в область голови.

В результаті противоправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з наявністю рани спини в проекції 7-го ребра справа по околопозвоночної лінії, перетином 7-го ребра справа, пошкодженням правої легені і правого передсердя серця.

Дане поранення утворилося незадовго до настання смерті в результаті дії твердого гострого предмета, який володіє колючо-ріжучими властивостями, яким міг бути ніж незадовго до настання смерті і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння і складаються в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Поверхнева колото-різана рана спини в проекції 7-го ребра справа утворилося незадовго до настання смерті в результаті дії твердого гострого предмета, який володіє колючо-ріжучими властивостями, яким міг бути ніж незадовго до настання смерті і має ознаки легких тілесних ушкоджень, які призвели за собою короткочасний розлад здоров`я, як вимагають для свого загоєння у живих осіб термін понад 6-ти, але не більше 21-го дня.

Забита рана волосистої частини голови в лівій тім`яній області утворилася незадовго до настання смерті в результаті дій твердого тупого предмета з обмеженою поверхнею, що має тригранний кут і має ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, які вимагають для свого загоєння у живих осіб термін понад 6-ти, але не більше 21-го дня.

Синець в лобно-тім`яної області справа утворився незадовго до настання смерті в результаті дії твердого тупого предмета з обмеженою поверхнею, що має тригранний кут і має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть громадянки ОСОБА_10 настала в результаті заподіяння їй проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені і серця, що викликало гостру внутрішню крововтрату з крововиливом в праву плевральну порожнину обсягом близько 2000 мл. і розвитком недокрів`я внутрішніх органів.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла на місці.

Смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Таким чином, суд визнав, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне противоправне спричинення смерті іншої людини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, посилаючись на відсутність у нього умислу на вбивство матері потерпілої ОСОБА_10 , на неповноту та необ`єктивність досудового та судового слідства, неправильне застосування судом кримінального закону, суворість призначеного покарання, просить судове рішення змінити, перекваліфікувати його дії на ст.119 КК або ст.116 КК України та призначити більш м`яке покарання.

За змістом касаційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із судовим рішенням через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство своєї матері потерпілої ОСОБА_10 , а удари ножом завдав з необережності, в той момент як мати ОСОБА_10 , сидячі на ліжку, почала становитися на ноги та не втримавшись на ногах, почала клонитися в бік, на що він повернувся до неї передом та тримаючи ніж у руці, хотів підхопити її обома руками, таким чином утримати її щоб вона не впала і в цей момент встромив ножа у спину матері, після чого вийняв його. ОСОБА_10 померла відразу, тому в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 від прокурора надійшли заперечення, в яких прокурор відсовує законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просить апеляційну скаргу обвинуваченою залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді апеляційної інстанції уточнив свої апеляційні вимоги, просив перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.119 КК України та пом`якшити призначене покарання, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги свого підзахисного; думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений порушує питання щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, посилаючись на неправильну кваліфікацію його дій.

Проте доводи обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Так, оцінюючи форму вини як необережність, необхідно визначити вид необережності злочинну самовпевненість або злочинну недбалість, ознаки яких закріплені у ст.25 КК.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7.02.2003 №2 вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної самовпевненості як форми необережності необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б їх відвернути), а вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла їх передбачати.

Отже, визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілої, суд виходив з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпіла позбавлена життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки обвинуваченого стосовно потерпілої до та після вчинення злочину.

При цьому суд першої інстанції керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 випливає із сукупності ознак, неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням показань потерпілої ОСОБА_11 сестри вбитої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні надала пояснення, що обвинувачений ОСОБА_8 сумісно проживав в квартирі ОСОБА_10 , будучи сином померлої, все життя гнобив сестру, сильно бив, відбирав гроші, вимагав, щоб вона залишила йому квартиру; свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила факт знаходження трупа потерпілої ОСОБА_10 за місцем проживання її чоловіка обвинуваченого ОСОБА_8 ;

протоколу проведення слідчого експерименту з відеофіксацією від 30.01.2021 за участю понятих, підозрюваного ОСОБА_8 , згідно з яким підозрюваний на місці розповідав і показували про обставини вчинення ним кримінального правопорушення;

висновків судово-медичних експертиз № 46 від 01.02.2021 р. , №129,151, 271, № 12 від 27.09.2021 р., якими підтверджений факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а саме проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з наявністю рани спини в проекції 7-го ребра справа по околопозвоночної лінії, перетином 7-го ребра справа пошкодженням правої легені і правого передсердя серця, дане поранення утворилося незадовго до настання смерті в результаті дії твердого гострого предмета, який володіє колючо-ріжучими властивостями, яким міг бути ніж незадовго до настання смерті і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння і складаються в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

протоколу огляду місця події від 30.01.2021року та фото таблицею до нього підтверджується факт огляду приміщення квартира АДРЕСА_2 , де виявлено труп ОСОБА_10 та вилучено 2 змиви речовини бурого кольору, джинси чоловічі зі слідами речовини бурого кольору, зріз з подушки з речовиною бурого кольору, 2 лоскоти шкіри, одяг потерпілої ОСОБА_10 , два кухонні ножі з нашаруванням речовини бурого кольору;

протоколу огляду предмета та інших доказів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений не визнаючи свою провину у наявності наміру на спричинення смерті своєї матері, не заперечував того факту, що смерть потерпілої настала від його дій.

Ці показання суд належним чином перевірив та обґрунтовано визнав безпідставними в частині невизнання наявності умислу на умисне вбивство, розцінивши як спосіб пом`якшити відповідальність за вчинене, оскільки вони спростовуються як показаннями потерпілої ОСОБА_11 та іншими доказами.

А саме, протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2021 за участю понятих, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 .

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту з відео фіксацією обвинувачений ОСОБА_8 дав покази під час слідчого експерименту: він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився на кухні квартири за місцем спільного мешкання з матір`ю ОСОБА_10 де остання також знаходилася, яка сиділа на ліжку передом до ОСОБА_8 , а він в ході словесного конфлікту з останньою, тримаючи у правій руці кухонний ніж, розмахував ним перед ОСОБА_10 , потім він «обійнявши» її обома руками наніс удар правою рукою, тримаючи ніж, в область спини ОСОБА_10 , після чого, вийняв ніж та поклав його на стіл, а ОСОБА_10 поклав на ліжко головою на подушку, а потім труп ОСОБА_10 поклав на підлогу поряд з ліжком та прикрив килимом. ОСОБА_10 померла відразу. Інші тілесні ушкодження ОСОБА_10 він не наносив.

При дослідженні протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , який проводився в присутності двох понятих, у суду не виникли сумніви в тому, що обвинувачений в ході даної процесуальної дії знаходився під будь-чиїм впливом, оскільки впевнено розказував про обставини тієї події та на місці події детально показував де знаходилась потерпіла, в який момент він наніс удар ножем, як наносив удари ножем потерпілої та самекуди.

Чим спростовуються доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що потерпіла випадково впала на ніж, який знаходився в його руці

Суд визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні умисного вбивства, кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.115 КК з огляду на таке: між обвинуваченим і потерпілою, які проживали разом в однієї квартирі, склалися неприязні стосунки, з пояснень потерпілої вбачається, що обвинувачений застосовував насильство,знущався над своєю матір`ю, бив її та погрожував розправою, що свідчить про вчинення злочину на грунті неприязних стосунків; ствердження ОСОБА_8 проте, що він злочин скоїв з необережності та умислу на вбивство у нього не було, спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2021, згідно якого обвинувачений ОСОБА_8 добровільно відтворив події 28.01.2021, вказав на місце події та як він наносив удари Лошкар

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №46 від 01.02.2021 та № 12 від 27.09.2021 , спричинення ножових поранень в область спини при обставинах, на які вказав обвинувачений під час допиту в судовому засіданні не можливо.

Не можливо виключити можливість утворення 2 (двох) ножових поранень спини у ОСОБА_10 , при обставинах, на які вказав ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участі від 31.01.2021 під час сварки він взяв на кухні кухонний ніж, обійняв мати, яка сиділа на ліжку, та наніс їй два ножових поранення в спину.

Крім цього, у потерпілої виявлено низку прижиттєвих пошкоджень, а саме забита рана волосистої частини голови в лівій тім`яній області та крововилив в лобно-тім`яну частину справа, які утворилися незадовго до настання смерті протягом декількох десятків секунд десятків хвилин в результаті дій твердого тупого предмета з обмеженою поверхнею, що має тригранний кут, що мало місце при нанесенні ударів кінцем рукояті ножа в направленні зверху вниз перпендикулярно к травмованим поверхням.

Можливість спричинення їх в більш раніш періоди до настання смерті (доба чи більше) виключається. Характер та локалізація вище вказаних пошкоджень голови виключає їх спричинення із положення стоячи на плоскості.

Викладене, а також та обставина, що обвинувачений наніс удар ножом у життєво важливих орган потерпілої, на думку апеляційного суду, свідчило про те, що обвинувачений свідомо допускав настання смерті потерпілої.

Тобто підставами для висновку суду першої інстанції про умисел на позбавлення життя потерпілого є поведінка обвинуваченого, що передувала події злочину, у тому числі перед його безпосереднім вчиненням, зокрема, сварка, знаряддя злочину ніж , та механізм нанесення тілесного ушкодження, що стало причиною смерті.

Таким чином, висновками судово-медичних експертиз в сукупності з іншим доказами спростовуються твердження обвинуваченого у той частині, що потерпіла із положення стоячі впала на ніж, який він тримав у руці, що у свою чергу спростовує доводи обвинуваченого, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілої

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого вчиненні злочину, передбаченого саме ч.1 ст.115КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, підстав для зміни вироку та перекваліфікація його дій на ст.119 КК Україні, про що просить обвинуваченій в апеляційній скарзі, колегія судів не знаходить.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст.337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям обвинуваченого дано правильну юридичну оцінку.

Крім того, аналогічні доводи обвинуваченого, викладені в апеляційний скарзі, були предметом розгляду судом першої інстанції, який з дотриманням вимог КПК України перевірив зазначені в ній твердження, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши у вироку достатні підстави, через які залишив їх без уваги, при цьому належним чином умотивував своє рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст.115 ч.1 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив умисне вбивство, тобто умисне противоправне спричинення смерті іншої людини.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню доньку, одружений, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та правомірно призначив йому покарання в межах санкцій ч.1 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі із застосування вимог ст.71 КК України

Суд встановив, що ОСОБА_8 був засуджений 09.12.2020 р. Краматорським міським судом за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. При призначенні остаточного покарання суд обґрунтовано застосував вимоги ст.71 КК України, остаточне покарання визначив за сукупністю вироків

На думку колегії суддів вказаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 22.11.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді