Справа № 353/497/20
Провадження № 1-кп/353/9/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тлумач кримінальне провадження № 0000097, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, працюючого сторожем у ТзОВ «Західагропродукт», раніше не судимого, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на території природно-заповідного фонду.

Кримінальне правопорушення було вчинено при наступних обставинах.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 Постанови КМУ № 59 від 27.01.1995 року «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

Так, 28.04.2020 року, приблизно о 09 год 00 хв, перебуваючи у с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_9 вирішив здійснити забір піщано-гравійної суміші з русла річки Дністер у с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області для власних потреб.

В цей же день, 28.04.2020 року ОСОБА_9 домовився із своїми знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про допомогу у здійсненні забору піщано-гравійної суміші, на що останні, не будучи обізнаними із злочинними намірами ОСОБА_9 , погодилися.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, 28.04.2020 року, приблизно о 10 год 20 хв ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким нічого не було відомо про його злочинні наміри, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу (ліцензії), акту про надання гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, за допомогою трьох лопат та автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ» модель 45021, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_13 та перебуває у користуванні ОСОБА_9 , здійснив видобуток піщано-гравійної суміші з русла річки Дністер в с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області, прибережна смуга якої відноситься до меж об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення «Дністровський регіональний ландшафтний парк», створеного рішенням сесії Івано-Франківської обласної ради від 15.07.1993 року на підставі рішень Тлумацької та Городенківської районних рад, є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення і входить до складу природно-заповідного фонду України, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Під час здійснення незаконного видобування піщано-гравійної суміші, 28.04.2020 року близько 10 год 30 хв дії ОСОБА_9 на березі ріки Дністер в с. Петрилів Тлумацького району було виявлено працівниками Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та припинено.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/11/3-175МРВ/20 від 28.05.2020 року, зразки ґрунту, вилучені в місці незаконного забору в межах русла ріки Дністер в с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області та з кузова автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ» модель 45021, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є некарбонатним піщаним ґрунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить від 80,78 % до 83,1%, та мають спільну родову належність.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.240КК України, тобто незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення на об`єктах природно-заповідного фонду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 3 ст. 240 КК України визнав повністю, ствердивши обставини його скоєння, зазначені в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно 28.04.2020 року, приблизно о 10 год 00 хв, приїхав на автомобілі марки «ЗИЛ» до річки Дністер у с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області, де вирішив набрати піщано-гравійну суміш для власних потреб. Для цього він попросив трьох чоловіків, які були на березі річки і мали лопати, погрузити піщано-гравійну суміш в кузов автомобіля, не повідомивши останніх про те, що він не має на це відповідного дозволу. Коли кузов автомобіля був частково завантажений піщано-гравійною сумішшю, надійшли працівники рибоохорони, які викликали поліцію. Потім навантажений піщано-гравійною сумішшю автомобіль вилучили та помістили на штрафмайданчик Тлумацького відділу поліції. Просив його суворо не карати, запевняв, що таке більше не повториться. Додатково пояснив, що власником автомобіля «ЗИЛ» був ОСОБА_13 , який на даний час помер. Після скасування арешту на майно, він даний автомобіль повернув його дружині ОСОБА_14 , який у неї зберігається та яким вона володіє і користується по даний час, як спадкоємиця свого чоловіка. Іноді остання надає йому право користуватися цим автомобілем для власних потреб.

В судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, та призначити йому покарання в виді двох років позбавлення волі, застосувати ст. 75 КК України та визначити обвинуваченому один рік іспитового строку.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що його вина у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення на об`єктах природно-заповідного фонду також повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що він є інспектором державного агентства меліорації та рибного господарства. Того дня, 28.04.2020 року біля 10 год ранку, він разом із своїм начальником ОСОБА_16 та іншими інспекторами ОСОБА_17 , ОСОБА_18 здійснювали патрулювання та перебували у береговій смузі на р.Дністер у с.Петрилів Тлумацького району. Десь на відстані 400 м побачили машину марки «ЗИЛ» і двоє чи троє людей, які лопатами навантажували піщано-гравійну суміш з русла річки у даний автомобіль. Вони підійшли до людей та припинили їх роботу, а також викликали поліцію. Водія автомобіля пам`ятає в обличчя і це є саме обвинувачений ОСОБА_9 ;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що він є начальником державного агентства меліорації та рибного господарства. 28.04.2020 року біля 10 год 20 хв ранку, він разом з іншими інспекторами здійснювали обхід прибережної смуги річки Дністер у с.Петрилів Тлумацького району. На відстані 400 м побачили машину марки «ЗИЛ» і троє людей, які лопатами навантажували піщано-гравійну суміш з русла річки у цей автомобіль. Вони підійшли до автомобіля та людей, припинили їх роботу і викликали поліцію. Водія автомобіля пам`ятає в обличчя і це є саме обвинувачений ОСОБА_9 .

Показання свідків, які надані суду безпосередньо в судовому засіданні, є чіткими та послідовними, узгоджуються між собою.

Також винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні, зібраними по справі в порядку ст. 84-86, 91-93 КПК України, письмовими доказами, а саме:

- даними рапорту інспектора поліції від 28.04.2020 року, згідно з яким до чергової частини Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області поступило повідомлення про те, що громадянин ОСОБА_16 виявив, що 28.04.2020 року у с.Петрилів Тлумацького району на ріці Дністер біля урізу води відбувається несанкціонована вибірка піщано-гравійної суміші на автомобілі марки «ЗИЛ», д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.к.п.115);

- даними протоколу огляду місця події від 28.04.2020 року, огляд розпочато о 13 год 00 хв та закінчено о 16 год 00 хв, згідно з яким оглянутим місцем являється берег річки Дністер, що знаходиться с.Петрилів Тлумацького району. На вказаному березі виявлено транспортний засіб марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору. Кузов даного автомобіля частково заповнений речовиною, схожою на піщано-гравійну суміш; проведено заміри даної речовини. На відстані 40 м від правого заднього колеса наявна на березі ділянка забору речовини (яма), схожої на речовину піщано-гравійної суміші; проведено заміри даних ділянок. У воді, на відстані 10 м від заднього правого колеса виявлено дві лопати з дерев`яними ручками та на відстані 17 м у воді виявлена одна лопата з дерев`яною ручкою. Із кузова даного транспортного засобу та з двох ям на березі ріки відібрано зразки піщано-гравійної суміші, які поміщено у поліетиленові пакети, які зав`язані ниткою та їх кінці заклеєні паперовою биркою із пояснювальними записами та підписами понятих. В ході огляду вилучено даний транспортний засіб, піщано-гравійну суміш у кузові близько 1 тонни, два поліетиленові пакети із зразками піщано-гравійної суміші, три лопати. (т.1 а.к.п.116-118);

- даними фототаблиці до протоколу огляду місця події від 28.04.2020 року, на світлинах якої відображено вигляд автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ» у с.Петрилів; русло р. Дністер та забір піщано-гравійної суміші і завантаження її на автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» у с.Петрилів; піщано-гравійна суміш, із русла ріки Дністер, навантажена на автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» у с.Петрилів; загальний вигляд русла р.Дністер у с.Петрилів (т.1 а.к.п. 119-121);

- даними протоколу огляду місця події від 19.06.2020 року, огляд розпочато о 10 год 00 хв та закінчено о 11 год 00 хв, згідно з яким оглянутим місцем являється територія Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області. Оглядом встановлено, що на його території знаходиться вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 . На причепі даного автомобіля знаходиться піщано-гравійна суміш. У с.Гончарівка Тлумацького району проведено зважування транспортного засобу із причепом, на якому знаходилася піщано-гравійна суміш, вага становила 9 т 150 кг та зважування даного транспортного засобу без суміші, вага становила 5 т 180 кг; піщано-гравійну суміш висипано на території Тлумацької поліції (т.1. а.к.п. 127,128);

- даними свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , згідно якого власником автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ» модель 45021, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_13 (т.1 а.к.п.107);

- даними посвідчення водія серії НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_9 видано посвідчення водія кат. «А, В, С, D, E» (т.1 а.к.п. 107);

- даними постанов про визнання речовими доказами та долучення їх до справи від 28.04.2020 року, згідно яких три лопати з дерев`янними штилями: з ізолентою червоного кольору, яка належить ОСОБА_12 ; дві лопати з ізолентою чорного кольору, які належать ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску, із насипом на причепі піщано-гравійної суміші у кількості близько 1 тонни, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобусерії НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , фактичним користувачем якого був ОСОБА_9 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (т.1 а.к.п. 105, 109);

- даними постанови про визнання речовими доказами та долучення їх до справи від 29.05.2020 року, згідно якої експериментальні взірці піщано-гравійної суміші визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (т.1 а.к.п. 103);

- даними ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2020 року, згідно якої накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучене відповідно до протоколу огляду місця події від 28.04.2020 року, а саме на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , піщано-гравійну суміш, у кількості близько однієї тонни, три лопати з дерев`янними штилями: з ізолентою червоного кольору, яка належить ОСОБА_12 ; дві лопати з ізолентою чорного кольору, які належать ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування (т.1 а.к.п.110-112);

- даними висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ судової експертизи грунтів № СЕ-19/109/11/3-175МРВ/20 від 28.05.2020 року, відповідно до якого зразки грунту, вилучені із берега р.Дністер у с.Петрилів, є середньокарбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якому кількість гравію становить 83,1 %. Зразки грунту, вилучені із автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , є некарбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якому кількість гравію становить 80,7 %. Зразки грунту, які вилучені із берега р.Дністер у с.Петрилів та із кузова автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ», д.н.з. НОМЕР_1 подібні між собою за комплексом ознак: кольором, механічним складом, карбонатністю, кількісним і якісним мінеральним складом, кількісним і якісним складом вільних гумінових речовин і мають спільну родову належність (т.1 а.к.п.122-126).

Вищенаведений висновок експертизи є науково-обгрунтованим, а тому підстав ставити його під сумнів у суду немає. Окрім того, сам обвинувачений в судовому засіданні не заперечував вказаний висновок.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, суд, враховуючи викладене, заслухавши учасників судового засідання та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_9 у діях, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення на об`єктах природно-заповідного фонду та кваліфікує його дії за ч.3 ст.240КК України.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі покарання обставини, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Згідно ст. 12 КК України (в редакції, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення) кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим і передбачене ч. 3 ст. 240 КК України класифікується як нетяжкий злочин.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Виходячи з вищенаведеного, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , виходячи з принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення та його особу, а саме те, що кримінальне правопорушення вчинено ним вперше, він є особою похилого віку, має місце проживання та реєстрації, має місце праці, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, а також обставину, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає дані обставини такими, що дають підстави призначити обвинуваченому покарання передбачене у межах санкції ч. 3 ст. 240 КК України із застосуванням статті 75 КК України та покладенням частини обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд також враховує досудову доповідь Тлумацького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 14.08.2020 року, про те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить небезпеки для суспільства чи окремих осіб (т.1 а.к.п. 61,62).

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Вирішуючи питання щодо терміну призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкцією ч 3. ст. 240 КК України, в редакції закону, який діяв на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк від двох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

З 08.08.2021 року набув чинності Закон України № 1685-IX від 15.07.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за незаконне видобування корисних копалин», яким покарання за ч. 3 ст. 240 КК України визначено у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи, що санкцією ч 3. ст. 240 КК України, в редакції закону № 1685-IX, посилена відповідальність обвинуваченого щодо покарання у вигляді позбавлення волі, порівняно з редакцією, що діяла до 08.08.2021 року, то застосуванню в даному випадку підлягає санкція ч.3 ст. 240 КК України в редакції закону, який діяв на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів.

Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Статтею ст. 96-1 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 4 частини першої статті 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Допитана у судовому засіданні дружина покійного власника автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ» модель 45021, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 ОСОБА_14 пояснила, що її чоловік був власником даного транспортного засобу. Ще за життя чоловік, з її згоди, надавав у користування обвинуваченому машину марки «ЗИЛ ММЗ» для власних потреб, проте як саме і для чого обвинувачений її використовував їм не було відомо. 22.12.2017 року її чоловік, ОСОБА_13 , помер. Вона вступила у спадщину після смерті чоловіка шляхом фактичного користування та розпорядження спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із чоловіком на час його смерті, продовжує проживати та є зареєстрованою у житловому будинку, який побудований спільно із покійним чоловіком, проводила його похорон, на підтвердження чого надала суду довідку Бучацької міської ради Тернопільської області за № 55 від 05.11.2022 року. На даний час ОСОБА_9 повернув їй машину, вона нею постійно користується та зберігає її у себе дома на подвір`ї.

В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки під час розгляду кримінального правадження встановлено, що покійний власник ОСОБА_13 та його дружина ОСОБА_14 не знали про незаконне використання автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ», а також те, що остання фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом вступу у володіння, управління та користування спадковим майном, то даний факт виключає можливість застосування спеціальної конфіскації до такого майна.

Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 року у справі № 723/1280/20, провадження № 51-4613км20 дійшов висновку про те, що «диспозицією ч. 2 ст. 240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, злочин є закінченим з моменту видобування корисних копалин.

Наведений склад злочину не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому автомобіль марки «Камаз», яким обвинувачений їх перевозив не є знаряддям вчиненого злочину, у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.

Крім того, такі висновки в частині відмови у застосуванні спецконфіскації автомобіля марки «Камаз» узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (№ 366/1872/17, № 366/3484/16-к) у провадженнях з подібними обставинами.»

Як встановлено у цьому кримінальному провадженні і не заперечується стороною обвинувачення, ОСОБА_9 використовував автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ» саме для перевезення корисних копалин, тоді як безпосередньо забір піщано-гравійної суміші здійснювався лопатами.

З огляду на викладене та всталену практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» модель 45021, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України.

Водночас суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.06.2020 у справі № 748/1457/19, яка полягає в наступному.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року.

У статті 8 КПК України зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Виходячи з вищенаведеного, при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

У цьому кримінальному провадженні потерпілих немає, розмір завданих державі збитків не встановлений, а автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» модель 45021, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 » належать третій особі, яка фактично вступила в управління спадковим майном після смерті власника даного транспортного засобу, обізнаність якої про злочинне використання транспортного засобу судом не встановлено.

Отже, оскільки автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ» не був саме знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України, його покійний власник ОСОБА_13 та законний спадкоємець майна останнього, його дружина ОСОБА_14 , не знали про злочинне використання автомобіля, а конфіскація цього майна становитиме непропорційне втручання у право осіб на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, порушить «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на ОСОБА_14 «надмірний індивідуальний тягар», суд дійшов висновку про відсутність підстав для конфіскації вказаного речового доказу.

Долю інших речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжній захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не обирався.

Керуючись ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки протягом іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні) грн 50 коп процесуальних витрат.

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2020 року, на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , в частині заборони відчуження та розпорядження; на піщано-гравійну суміш, у кількості близько однієї тонни, яка була виявлена та вилучена під час огляду місця події, а саме берега річки Дністер у с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області на причепі автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; дві лопати з дерев`янними штилями із ізолентою червоного кольору на одній лопаті, яка належить ОСОБА_12 , жителю АДРЕСА_2 , та ізолентою чорного кольору на іншій лопаті, яка належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_2 ; одну лопату з дерев`янним штилем із ізолентою чорного кольору, фактичним користувачем якої є ОСОБА_11 , житель АДРЕСА_3 .

Після вступу вироку в законну силу речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме:

- вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1987 року випуску, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_14 повернути власнику.

- піщано-гравійну суміш, у кількості близько однієї тонни, яка зберігається на території ВП № 5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області - конфіскувати в дохід держави;

- експериментальні взірці піщано-гравійної суміші, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області знищити;

- три лопати з дерев`янними штилями: з ізолентою червоного кольору, яка належить ОСОБА_12 ; дві лопати з ізолентою чорного кольору, які належать ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - повернути власникам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

ГоловуючийЛ. І. МОТРУК