Провадження № 1-кс/204/2476/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю прокурора Криворучко Д.

за участю підозрюваного ОСОБА_1

за участю захисника Чаплигіна Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Муравлєнковський Тюменської області, російська федерація, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Плескачової В.С., погоджене прокурором західної окружної прокуратури м. Дніпра Криворучко Д. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що достовірно знаючи про те, що на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.12.2022 приблизно о 13 годині 10 хвилин, знаходячись у приміщенні спеціалізованого магазину з роздрібної торгівлі одягом «House» (дочірнє підприємство «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», код ЄДРПОУ 32435513), розташованого у торговельно-розважальному комплексі «Appolo» адресою: м. Дніпро, вул. Титова, буд. 36, побачив на прилавках вказаного магазину товар, що належить ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», а саме: плащ чоловічий арт. 9637O-99X-XL вартістю 1 999 грн. 00 коп. та взуття чоловіче арт. 2995P-99X-46 вартістю 1 299 грн. 00 коп., які він визначив як об`єкт свого злочинного посягання. Відтак, ОСОБА_1 , знаходячись в тому ж місці, в той же час, реалізуючи свій раптово сформований злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи самостійно, в умовах воєнного стану із корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою грошового збагачення, вважаючи, що його дії залишаються таємними для оточуючих, взяв з прилавку магазину з роздрібної торгівлі одягом «House» плащ чоловічий арт. 9637O-99X-XL вартістю 1 999 грн. 00 коп. та взуття чоловіче арт. 2995P-99X-46 вартістю 1 299 грн. 00 коп., після чого взув чоловіче взуття, а плащ чоловічий став тримати при собі. Після чого ОСОБА_1 попрямував в бік виходу з приміщення магазину «House», тримаючи при собі майно, яке мав намір викрасти, а саме плащ чоловічий арт. 9637O-99X-XL вартістю 1 999 грн. 00 коп. та взуття чоловіче арт. 2995P-99X-46 вартістю 1 299 грн. 00 коп., та діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою доведення злочинного наміру направленого на таємне викрадення чужого майна до кінця, з метою отримання реальної можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, зробив спробу покинути місце, де здійснив незаконне заволодіння майном, яке належить ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», однак дії останнього не були таємними, оскільки були помічені співробітниками магазину «House», які почали переслідувати ОСОБА_1 , при цьому вимагаючи зупинитись та повернути одяг, яким він незаконно заволодів. Зрозумівши, що його дії були виявлені співробітникам магазину, ОСОБА_1 продовжив свої дії, направленні на викрадення майна, а саме кинув плащ чоловічий арт. 9637O-99X-XL вартістю 1 999 грн. 00 коп. та почав бігти, будучи взутим у взуття чоловіче арт. 2995P-99X-46 вартістю 1 299 грн. 00 коп. у напрямку виходу з торговельно-розважального комплексу «Appolo», однак, був зупинений на виході з ТРК співробітниками магазину «House», через що не отримав реальної можливості розпорядитись викраденим майном. Умисні дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України. За вказаним фактом 08.12.2022 року СВ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000829 від 08.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: у закінченому замаху відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану. 08.12.2022 року о 21.45 годині (дата та час фактичного затримання - 08.12.2022 року 13.15 година), за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Муравлєнковський Тюменської області, російська федерація, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, офіційно не одружений, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимий. 09.12.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України. Підозра відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується та обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується; Рапортом; Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_2 ; Протоколом огляду місця події від 08.12.2022 року; Протоколом огляду місця події від 08.12.2022 року; Протоколом допиту свідка ОСОБА_3 ; Протоколом допиту свідка ОСОБА_4 ; Протоколом пред`явлення впізнання особи для впізнання за фотознімками за участю представника потерпілого Манько М.Ю.; Протоколом пред`явлення впізнання особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_3 ; Іншими наявними в матеріалах доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування. Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, який зможе запобігти зазначеному ризику. У ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_1 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає виключне покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років. В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, підозрювана ОСОБА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, усвідомлює невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а тому з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Органом досудового розслідування із врахуванням того факту, що підозрюваний ОСОБА_1 , знає де працюють свідки кримінального правопорушення, крім цього, коло свідків та очевидців в даному кримінальному провадженні встановлюється, а тому є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений тяжкий злочин шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди. У ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_1 , підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення; крім того, підозрюваний не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя підозрюваного, є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_1 , у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення. На підставі викладеного, вважаю, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_1 не має постійного місця роботи або навчання, а також враховуючи особу підозрюваного, запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Таким чином, обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надасть гарантії дотримання підозрюваним ОСОБА_1 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки як до слідчого або прокурора так і до суду. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні просив обрати відносно нього домашній арешт.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати відносно його підзахисного домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу, а також вчинити нове кримінальне правопорушення. У судовому засіданні було встановлено наявність всіх зазначених ризиків.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, наявність яких встановлена у судовому засіданні, оскільки підозрюваний не має постійного місця проживання, реєстрації, не працює, не має джерела доходу, який здатний забезпечити його життя, не має тісних соціальних зв`язків, а тому інші запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, відсутність стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації, а також відсутність постійного місця роботи, та враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням цього слідчий суддя вважає, що достатньою сумою застави необхідно визначити 100 000 гривень, що буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 5 лютого 2023 року.

Визначити заставу у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, МФО 820172, р/р UA0017442 в ГУДКСУ у м. Київ.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_1 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_1 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвалу направити до ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя Т.О. Дубіжанська