Справа № 346/2274/22
Провадження № 11-кп/4808/476/22
Категорія ст. 82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою із змінами прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2022 року про задоволення подання Державної установи «Коломийська виправна колонія (№ 41)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, щодо ОСОБА_7 .

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою в задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 відмовити.

Наголошує, що висновки суду, про можливість заміни невідбутої частини більш м`яким покаранням, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами, дослідженими під час її розгляду.

Як вбачається з наданих суду та досліджених під час розгляду справи судом першої інстанції матеріалів, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» допускав порушення режиму, за що на нього було накладено дисциплінарні стягнення. Всупереч вказаним доказам, суд допустив припущення, яке не ґрунтується на матеріалах справи про те, що засуджений в цілому характеризується позитивно і за спостереженням адміністрації установи виконання покарань став на шлях виправлення, незважаючи на те, що згідно долученої до матеріалів справи характеристики засуджений ОСОБА_7 за час тримання в установі виконання покарань допускав порушення режиму, за що на нього було накладено дисциплінарні стягнення. Окрім того, у 2020 та 2021 роках ОСОБА_9 відмовлялось в застосуванні ст.101 КBK України та ст.82 КК. України.

Вказує, що наведене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання виявив своє небажання стати на шлях виправлення. Прийняття судом рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті у більш короткий термін, них це було визначено вироком. Факт застосування до засудженого за час відбування покарання стягнень, жодним чином не свідчить про те, що він довів своє виправлення, а також те, що цілі покарання досягнуті.

Суд безпідставно, невірно прийшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення подання, адже вказане суперечить вимогам кримінального закону.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2022 року задоволено подання Державної установи «Коломийська виправна колонія (№ 41)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 ,замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.10.2018 року за ч. 2 ст.1 21 КК України, більш м`яким покаранням у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків отриманого заробітку у ФОП " ОСОБА_10 " ( АДРЕСА_1 ).

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу;

- засуджений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України надає право суду, визначеному ч. 2 ст. 539 цього ж кодексу вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Положеннями ст. 82 КК України визначено порядок, спеціальні умови та строки, при дотриманні яких засудженій особі може бути замінено невідбуту частину покарання більш м`яким.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частиною 3 ст. 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.

При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення ґрунтуватись не лише на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Діюче законодавство наголошує на тому, що при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, слід ретельно з`ясувати той факт, що засуджений став на шлях виправлення, що вбачається із сукупності даних, а саме: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці тощо.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законних вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Проте, суд першої інстанції при постановлені судового рішення знехтував вказаними вимогами закону, що призвело до істотного порушення вимог діючого кримінального законодавства.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається. що судом встановлено, що станом на 25.08.2022 року невідбута засудженим частина покарання складає 2 роки 4 місяці 15 днів. Отже, він відбув більше, ніж 1/2 (одна друга) частина покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення на засудженого у серпні, вересні 2019 року накладені три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Отже, засуджений протягом 3-х років , тобто протягом тривалого строку не мав стягнень, а, натомість, у 2021 та 2022 роках до засудженого застосовані три заохочення у виді подяки, а саме:

04.01.2021 року - за зразкову поведінку та добросовісне відношення до праці;

04.10.2021 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки за підсумками роботи у III-му кварталі 2021 року;

04.04.2022 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки за підсумками роботи у I-му кварталі 2022 року.

Крім того, засуджений працевлаштований на контрагентському об`єкті "Лісова компанія "Лаванда", залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, виключно позитивно характеризується, враховуючи його характеристику, долучену до подання.

Відповідно до довідки №1 від 15.04.2022 року, виданої ФОП " ОСОБА_10 ", ОСОБА_7 дійсно буде прийнятий на роботу на посаду електрозварювальника після відбування покарання. У зв`язку з цим доцільно замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді виправних робіт. Враховуючи тривалість невідбутої частини покарання (2 роки 4 місяців 15 днів), суд дійшов до висновку, що вказане більш м`яке покарання слід застосувати на максимальний строк (2 роки) з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків отриманого засудженим заробітку у ФОП " ОСОБА_10 ".

Щодо сумлінної поведінки, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, то, на думку суду апеляційної інстанції, ця обставина залишилася без належної перевірки судом першої інстанції.

За змістом ст. 82 КК України заміна невідбутої частини основного покарання біль м`яким є правом, а не обов`язком суду.

Застосування більш м`якого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України,- виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не тільки сплив певної частини строку покарання, а й обов`язково факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується окрім зразкової поведінки, й сумлінним ставленням до праці за весь період перебування у виправній колонії, з урахуванням даних про особу.

Наявну в матеріалах провадження характеристику про те, що за час відбування покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія» засуджений ОСОБА_7 працевлаштований у контрагентському об`єкті "Лісова компанія "Лаванда", залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, позитивно характеризується, суд першої інстанції розцінив як виключно позитивну, разом з тим суд першої інстанції не врахував зміст цієї ж характеристики про те, що засуджений отримав у 2019 році стягнення, а саме 30.08.2019 року попередження за відмову від чергування в ДКДіР; 30.08.2019 року догану за відмову від чергування в ДКДіР; 06.09.2019 року сувору догану за порушення вимог ПВР в УВП, які хоча, погашені у встановленому законом порядку, однак, відомості про них, у сукупності з відсутністю заохочень за поведінку, інформації про особливі прагнення, участь та досягнення, не визначають його поведінку як сумлінну, що давала б безальтернативні підстави для умовно-дострокового звільнення.

Під час прийняття рішення про застосування або відмову в застосування заміни невідбутої частину покарання більш м`яким покарання, окрім відбуття певної частини строку покарання, до уваги береться й ставлення засудженого до праці: наскільки акуратно та свідомо засуджений виконує покладені завдання, повно виконує надану роботу, ставиться до обладнання, а також бере участь у неоплачуваних роботах.

Перевіряючи доводи прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в повній мірі не дослідив наявність або відсутність наведених у ст. 82 КК України умов, не перевірив викладених у поданні обставин та не врахував всіх відомостей, які вбачаються з доказів.

Відомості, які вбачаються з досліджених доказів, які є в матеріалах подання, на думку суду апеляційної інстанції, не є достатніми для переконливого висновку про наявність сумлінної поведінки та ставлення засудженого до праці.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги та відсутність переконливих даних про те, що засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, перестав бути суспільно небезпечним, і враховуючи, що відбутий засудженим строк ув`язнення не виконав повною мірою своє призначення, вважає, що суд першої інстанції не навів переконливі правові підстави для задоволення подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора та вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, поверхнево перевірив обставини, та невмотивовано дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для такого задоволення .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не вмотивував застосування ст. 82 КК Украіни та замінив невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також суд першої інстанції не дослідив можливість заміни на більш м`яке покарання у виді обмеження волі.

Оскільки суд першої інстанції, ухваливши рішення задовольнити клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, припустився порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, колегія суддів, відповідно до ст. 415 КПК України, задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Зважаючи на ці обставини, колегія суддів позбавлена можливості усунути допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3