Справа № 750/6313/22
Провадження № 1-кс/750/2553/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року м. Чернігів
Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у місті Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252 від 02.10.2022 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Семенівка Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм рятувальної частини, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.5 ч.2 ст. 115, КК України,
в с т а н о в и л а :
Старший слідчий П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у місті Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 28.01.2023, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

В судовому засіданні учасники висловили наступні позиції.

Прокурор просив задовольнити клопотання, продовжити підозрюваному строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зазначаючи, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Слідчий підтримав доводи прокурора, просив клопотання задовольнити.

Захисник не погодився із клопотанням, ввжаючи його доводи необґрунтованими. Зазначив, що докази на підтвердження обґрунтованості підозри дійсно існують. Проте ризики, зазначені слідчим та підтримані прокурором, належними доказами не підтверджені. На думку захисника, тяжкість злочину не впливає на суворість обрання запобіжного заходу. Підозрюваний не має наміру впливати на свідків, які вже є допитаними. Просив обрати стосовно підозрюваного більш м`який запобіжний захід з заставу або цілодобовий домашній арешт, врахувати при цьому, що підозрюваний раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має сталі соціальні зв`язки, є державним службовцем.

Підозрюваний підтримав позицію захисника щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.
П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м.Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м.Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000252 від 02.10.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.5 ч.2 ст. 115 КК України.

02.10.2022 ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (протокол затримання від 02.10.2022, час фактичного затримання: 13 год. 10 хв.).
03.10.2022 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.5 ч.2 ст. 115 КК України.

03.10.2022 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.11.2022.

23.11.2022 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова продовжено строк досудового розслідування даного кримінального провадження до 03.02.2023.

Відповідно до ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою мають враховуватися у відповідності до ч.3 ст.199 КПК України й наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Розглядаючи заявлене клопотання, слідчий суддя послідовно враховує положення ст.ст.177, 178, 183 КПК України, а також ч.2 ст.29 Конституції України.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Однак, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження підозрюваному терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що така доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Слідчий та прокурор наполягають на існуванні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків, потерпілих, експертів у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, знищення, сховання або перетворення будь-якої із речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він неодружений, проте має на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судимий.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі №0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим, інші обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику, зазначеного прокурором, як переховування обвинуваченого від суду через тиску тягаря можливого відбування покарання.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи і таке втручання в право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість має легітимну мету та відповідає вимозі пропорційності.

Оцінивши доводи прокурора щодо існування ризику впливу на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що такий ризик продовжує існувати, аж до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та за необхідності експерта та дослідження їх судом. Враховуючи характер відносин підозрюваного зі свідками, один з яких в тому числі був очевидцем події, слідчий суддя не виключає можливості здійснення на них тиску на них.
Оцінюючи ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для справи, перешкодити кримінальному провадженню іншим шляхом, зокрема, створити штучні докази та підбурити осіб, до дачі завідомо неправдивих свідчень, слідчий суддя зазначає, що доводи сторони обвинувачення є переконливими, такий ризик продовжує існувати, оскільки не встановлені всі обставини появи знаряддя вчинення злочину у підозрюваного.

Таким чином, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, що є підставою для продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на заставу або цілодобовий домашній арешт, слідчий суддя враховує, що інший більш м`який запобіжний захід сам по собі не здатний запобігти можливості переховування від суду, оскільки, перебуваючи в умовах домашнього арешту, підозрюваний не буде позбавлений можливості залишити житло та пересуватись на власний розсуд.

Наявність у підозрюваного постійного місця проживання разом з потерпілим ОСОБА_9 , на думку слідчого судді, є обставиною, що унеможливлює зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, та підтверджує існування ризику впливу на потерпілого.

Виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, слідчий суддя не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання підозрюваного під вартою та наявності підстав для зміни запобіжного заходу на заставу або цілодобовий домашній арешт, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених п.1,2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи, що строк тримання під вартою підозрюваного спливає 28.11.2022, але для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування необхідно виконати певний обсяг процесуальних та слідчих дій, зокрема, отримати висновки судової експертизи, повідомити підозрюваного про зміну підозри, здійснити відкриття матеріалів досудового розслідування, забезпечити право підозрюваного на ознайомлення з даними матеріалами, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів, вручити його підозрюваному, які неможливо здійснити до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, клопотання є достатньо обґрунтованим та доведеним і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та ризики визначені ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, такий з урахуванням його тривалості, обсягу доказів, не виходить за межі розумного строку, розмір застави не визначати.

Керуючись ст.ст.183, 197 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и л а:
В задоволенні клопотання захисника про зміну підозрюваному запобіжного заходу відмовити.
Клопотання слідчого задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування до 21.01.2023, з подальшим триманням у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали встановити до 21.01.2023 включно.
Розмір застави не визначати.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та проголошено 23.11.2022 о 13 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1