Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1899/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 276/1899/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 листопада 2022 року (включно), без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладанням на обвинуваченого обов`язків утриматися від спілкування із потерпілою та свідками. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів, здатних запобігти зазначеним у клопотанні прокурора ризикам.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.
15.09.2022 року на адресу Черняхівського районного суду Житомирської області надійшло клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про свою участь в судовому засіданні не подавав, тому з урахуванням думки сторін, які не заперечували про апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд врахував дані про особу ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які з часу обрання відносно останнього запобіжного заходу не змінилися, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, та знову обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про те, що обвинувачений? у разі застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду під тяжкістю можливого покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомо їх місце проживання, вони є мешканцями одного населеного пункту, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто встановив наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

Враховуючи вищевказане, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, у змісті яких зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_8 може бути застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування відносно обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 листопада 2022 року (включно), без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :