21.03.2023
Справа № 642/880/23
Провадження № 1-кс/642/742/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотімля Вовчанського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, батька, який є інвалідом І групи, матір-пенсіонерку, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні: «старший солдат», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з наданих органом досудового розслідування матеріалів, Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 27.03.2022 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з помічником чергового чергової частини сектору моніторингу ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , водієм 38 державного пожежно-рятувального посту 10 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_8 , цивільною особою ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті двом особам, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 22 березня 2022 року в період часу приблизно з 21.00 до 22.00, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , нанесли ряд ударів предметами палицеподібної форми (металевими трубами та дерев`яними палицями) ОСОБА_10 по голові та тулубу. ОСОБА_8 , діючи умисно, наніс один удар лівою ногою по тулубу ОСОБА_11 . Надалі, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відтягнули ОСОБА_10 до водойми, яка розташована неподалік від будинку № 37 по вул. Озерній в с. Хотімля Чугуївського району Харківської області, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяли під руки ОСОБА_11 та проти її волі також відвели до вищевказаної водойми. Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 взяли фрагменти бетонного фундаменту, які лежали на березі водойми приблизно в 20 метрах від місця події, один з яких розмірами 27 х 20 х 16 см (Д х Ш х В), та кинули в голови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого останні перестали подавати ознаки життя, спричинивши ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді забійних ран на волосистій частині голови в правій тім`яно-скроневій області та в правій тім`яно-потиличній області; множинні садна в поперековій області праворуч, на правій сідниці, лівій сідниці, правому стегні по зовнішній поверхні в верхній і середній третинах, по садну на лівій кисті по тильній поверхні в проекції основи 3 п`ясної кістки, в області розгинальної поверхні п`ясно-фалангових суглобів 2, 3, 4, 5 пальців лівої кисті; по синцю на правій сідниці в області верхніх зовнішнього і внутрішнього квадрантів, на правому передпліччі по променевій поверхні на границі середньої і нижньої третин, на правій кисті в проекції проксимального кінця 2 п`ясної кістки по тильній поверхні, в області проекції правого надколінка, на правій гомілці по передній поверхні в верхній третині, в області лівого променево-зап`ясткового суглобу по розгинальній поверхні, два синця на правому передпліччі по розгинальній поверхні на границі верхньої і середньої третин, яка за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень; закриту тупу травму грудної кітки у вигляді переломів 8, 9 лівих ребер по середньо-пахвовій лінії, яка за ступенем тяжкості має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, та ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани на волосистій частині голови в правій лобно-тім`яній області, яка за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя; крововиливу м`яких покровів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній області по умовно проведеній серединній лінії; лінійного перелому правої тім`яної кістки з розтріскуванням кісток склепіння та основи черепа; розривів твердої та м`яких мозкових оболонок з ушкодженням кори головного мозку тім`яної частки правої півкулі; садно в поперековій області ліворуч, яка за ступенем тяжкості має ознаки легкого тілесного ушкодження.

При цьому, ОСОБА_11 після отримання тілесних ушкоджень могла в дуже обмеженому обсязі здійснювати активні дії. ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень міг в обмеженому обсязі здійснювати активні дії.

Причиною смерті ОСОБА_11 є асфіксія від закриття дихальних шляхів рідиною з наступним проникненням її в легені, тобто втоплення.

Причиною смерті ОСОБА_10 є асфіксія від закриття дихальних шляхів рідиною з наступним проникненням її в легені, тобто втоплення.

Переконавшись в тому, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не подають ознак життя, тобто в доведенні до кінця свого спільного злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті двом особам, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 залишили місце скоєння злочину.

14 березня 2023 року старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_6 за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , повідомлено: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

14 березня 2023 року о 08 год. 50 хв. ОСОБА_4 затримано на підставі положення п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме у зв`язку із наявністю ґрунтовних обставин, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами, зокрема: рапортом начальника СВ ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 27.03.2022, протоколами допитів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду місця події від 06.10.2022, протоколами проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду місця події від 29.06.2022, протоколами пред`явлення свідку ОСОБА_16 осіб для впізнання для фотознімками від 28.02.2023, протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_18 осіб для впізнання для фотознімками від 10.03.2023, протоколами обшуків від 14.03.2023, висновками судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 14.03.2023, речовими доказами, іншими доказами в своїй сукупності.

Крім того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» №1/1998/904/1116 від 23.09.1998 року Суд вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України.

Зокрема, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а вказаний злочин віднесений відповідно до ст. 12 КК України, до категорії особливо тяжких злочинів.

Той факт, що у разі засудження за вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , як основне покарання, судом може бути застосоване лише покарання у виді позбавленні волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, сам по собі є одним з ризиків, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у майбутньому та у зв`язку з чим підозрюваний може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема речові докази. Так, на час вчинення злочину ОСОБА_4 мешкав в с. Хотімля Чугуївського району Харківської області, де і було вчинено особливо тяжкий злочин. Крім того, з показань свідків у кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 входили до складу так званої «народної дружини» та здійснювали патрулювання с. Хотімля, заздалегідь озброївшись предметами для нанесення тілесних ушкоджень, зокрема палицями, телескопічними та гумовими кийками, тощо, які і може знищити, сховати або спотворити ОСОБА_4 , перебуваючи на волі.

Також, ОСОБА_4 особисто проживав в с. Хотімля Чугуївського району Харківської області та особисто знайомий з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, які дають викриваючі показання відносно нього, що вказує на те, що існує ризик, що ОСОБА_4 , знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та схиляти їх до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, перебуваючи на волі, останній з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування.

Відтак у слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_4 тому, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та послався на те, що застосування жодного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, пославшись, що він не має бажання переховуватись від органу досудового слідства та суду, просив обрати відносно нього інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник проти задоволення клопотання також заперечував, зазначивши, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не доведені, підзахисний має на утриманні малолітню дитину, батька, який є інвалідом І групи, матір-пенсіонерку, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, просив обрати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного,

обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4 ) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачений КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, даний злочин є особливо тяжким.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується: рапортом начальника СВ ВП № 1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 27.03.2022, протоколами допитів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду місця події від 06.10.2022, протоколами проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду місця події від 29.06.2022, протоколами пред`явлення свідку ОСОБА_16 осіб для впізнання для фотознімками від 28.02.2023, протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_18 осіб для впізнання для фотознімками від 10.03.2023, протоколами обшуків від 14.03.2023, висновками судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 14.03.2023, речовими доказами, іншими доказами в своїй сукупності.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_4 згідно ч.6 ст.12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, за віком та станом здоров`я підозрюваного відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 через тяжкiсть вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі викладеного встановлено наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частинами ст. 194 КПК України, а саме: наявнiсть обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Застосування iнших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який має постійне місце реєстрації та проживання, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має малолітню дитину, батька, який є інвалідом І групи, матір-пенсіонерку, раніше не судимий, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Таким чином слідчий суддя вважає, що подане клопотання слідчого достатньо мотивоване та підлягає задоволенню.

В силу вимог ч.4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, а саме до 12.05.2023, без визначення застави.

Термін дії ухвали до 12.05.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1