У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002451

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2022 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса, Новоодеського району Миколаївської області, не судимого в силу ст. 89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2022 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь:

-держави в особі КНП ММР «Міської лікарні швидкої медичної допомоги» м. Миколаєва витрати на лікування потерпілого в розмірі 38 108 грн. 45 коп.;

-потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8 677 грн. 37 коп.; моральної шкоди - 100 000 грн.

-потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної школи в розмірі 8 677 грн. 37 коп.; моральної шкоди 450 000 грн.

Вирішено питання щодо речового доказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Наголошує, що судом першої інстанції не враховано віктимну поведінку потерпілого, який переслідував обвинуваченого, ображав, висловлювався в бік ОСОБА_9 нецензурною лайкою. Апелянт вважає, що потерпілий фактично спровокував конфлікт з обвинуваченим.

Захисник вказує, що суд не взяв до уваги те, що потерпілий знаходився в барі з двома друзями. При цьому вказує, що у зв`язку з цим дії обвинуваченого могли бути кваліфіковані як необхідна оборона.

Захисник звертає увагу на те, що тілесні ушкодження отримані потерпілим 25.07.2020, а його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . На думку апелянта, причиною смерті потерпілого могло стати неналежне лікування потерпілого, або наявність у нього хвороб, що ускладнюють лікування.

Апелянт вважає, що суд призначив обвинуваченому занадто суворе покарання. Окрім того стверджує, що суд безпідставно зазначив, що ОСОБА_9 раніше вчинив злочин проти власності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

25 липня 2020 біля 19 год 00 хв, потерпілий ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи у барі «Бруклін», розташованому по пр. Центральний, 161 у місті Миколаєві вживали спиртні напої.
На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виникла сварка. Для з`ясування відносин біля 19.15 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, вони вийшли на вулицю, та зупинилися неподалік від кіоску № 1 квіткового ринку, розташованого по вул. 3 Слобідська, де стоячи один навпроти одного, продовжили сварку, виражаючись в бік один одного нецензурною лайкою.

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , обвинувачений підійшовши до квіткового ринку, схопив табуретку, що стояла біля кіоску. Тримаючи табуретку за ніжку правою рукою, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 та умисно наніс нею не менш двох ударів останньому в область голови. Від нанесених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 впав на землю, але незважаючи на це, ОСОБА_9 продовжив вчиняти свої протиправні дії та наніс останьому не менше двох ударів табуреткою, після чого потерпілий втратив свідомість.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_9 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток обличчя (носу в середній третині, лівої очниці у верхній третині, перелом на межі виличного відростку лобної кістки та лобного відростку виличної кістки), перших та других різців; вогнищевого нерівномірно вираженого крововиливу в м`яких тканинах голови в лобно-скроневій області справа; двох вогнищевих крововиливів в передніх відділах правого та лівого скроневих м`язів; крововиливу під тверду мозкову оболонку; поширених крововиливів під павутинну оболонку по зовнішній поверхні обох півкуль та мозочку, більш виражений в області правої півкулі; перелому кісток основи черепа; забою речовини головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння. 25 липня 2020 року після спричинених тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_11 каретою швидкої допомоги був доставлений до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілий ОСОБА_11 від спричинених йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , помер у приміщенні Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги. Смерть ОСОБА_11 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток основи черепа, лицьового черепу (клінічно), крововиливу під тверду мозкову оболонку справа (клінічно), поширеного крововиливу під павутинну оболонку справа та зліва, забою речовини головного мозку, яке ускладнилося лептоменінгітом з тромбозом судин основи та речовини мозку, синусів твердої мозкової оболонки з послідуючим розвитком набряку та набухання речовини головного мозку.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 не подавав заяви про бажання брати участь в апеляційному розгляді, про дату та час розгляду апеляційної скарги повідомлений.

Захисник ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор, потерпілий та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_9 наніс тілесні ушкодження потерпілому, діючи у стані необхідної оборони, є неспроможними.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , виправдовуючи свої дії, зазначив, що він боявся того, що до нього підійдуть люди з компанії потерпілого та будуть його бити.

Однак, ці доводи спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 які в суді першої інстанції зазначили, що конфлікт відбувався саме між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_9 , і інші особи участі в ньому не приймали.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що бачив як обвинувачений взяв залізну табуретку, яка стояла біля магазину та, повернувшись до потерпілого, наніс йому декілька ударів. Пояснив, що потерпілий ударів обвинуваченому не завдавав.

Свідок ОСОБА_12 пояснила в суді першої інстанції, що бачила як ОСОБА_9 взяв залізну, високу табуретку, яка стояла біля її магазину та пішов в бік магазину № 1.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, і відсутні будь-які підстави не довіряти цим показанням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у діях потерпілого не було взагалі будь-якого суспільно-небезпечного посягання, яке б вимагало його негайного відвернення чи припинення обвинуваченим, шляхом застосування металевого стільця та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Ніяких дій, які б спровокували обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень, які б загрожували життю та здоров`ю ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_11 не вчинив.

Отже, життю та здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_9 нічого не загрожувало, а його дії щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень були викликані раптово виниклими неприязними стосунками, а не необхідністю захищатись від потерпілого.

Отже, доводи захисника в цій частині є необгрунтованими.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 2368 від 25.09.2020, смерть потерпілого ОСОБА_11 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток основи черепа, лицьового черепа (клінічно), крововиливу під тверду мозкову оболонку справа (клінічно), поширеного крововиливу під павутинну оболонку справа та зліва, забою речовини головного мозку (т.2 а.п.277).

Тобто, твердження апелянта відносно того, що смерть потерпілого могла бути викликана неналежним лікуванням є надуманими та не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то відсутні підстави вважати його занадто суворим, як вважає апелянт.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, неодружений, має на утриманні двох дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарі нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав часткове визнання вини обвинуваченим, а обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції зазначив щодо даних про особу обвинуваченого, що він не судимий згідно вимогам ст. 89 КК України, і ця обставина не врахована як обтяжуюча, а тому наведені апелянтом доводи в цій частині не є слушними.

Покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено у наближеному до мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Наведені стороною захисту в апеляційній скарзі відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 не свідчать про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання, яке визначено судом першої інстанції правильно.

З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3