Справа № 463/6232/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/160/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовське, Вінницької області, українця, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.09.2022 року до 6 р. та 3 міс. позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 190 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южноукраїнськ, Вознесенського р-н., Миколаївської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 . проживає за адресою: АДРЕСА_3 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, востаннє судимий вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 21.07.2022 року до 4 р. позбавлення волі, -

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Озерки, Джанкойського району, АР Крим, українця, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_4 , неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий, востаннє вироком Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2022 року до 9 р. 6 міс. позбавлення волі, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком визнано винуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч. 3 ст. 190 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді одного року позбавлення волі.

- за ч. 3 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_8 відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком і вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.09.2022 року, у виді шести років та шести місяців позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком і вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2022 року, у виді дев`яти років та дев`яти місяців позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_9 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком і вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 21.07.2022 року, у виді чотирьох років та трьох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 до набрання вироком законної не обрано.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 04.01.2019 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 16.11.2022 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 19.07.2022 року.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою між собою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що за адресою: м. Львів вул. Городоцька, 20, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном,шляхом обману, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи аккаунт під назвою « ОСОБА_10 » в соціальній мережі «Facebook», розмістили неправдиве оголошення про продаж деревини ( продаж деревини твердих порід: дуб, граб, ясень, акація, бук), якої не мали в наявності та не мали на меті реалізовувати, з контактними номерами мобільних телефонів: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

У подальшому 16.01.2022 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у ході телефонної розмови з потерпілою ОСОБА_11 , яка мала намір придбати дрова, шляхом обману, запевнили останню в правдивості оголошення, повідомили умови оплати та доставки рубаних дров, на що потерпіла погодилась та 16.01.2022 року, приблизно о 19:30 год. в якості оплати дров перерахувала кошти у сумі 3000 грн., на банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_3 .

Також, 17.01.2022 року, приблизно о 11:20 год. ОСОБА_11 за доставку дров перерахувала кошти у сумі 500 грн., на банківську картку АТ КБ «Приват Банк» та цього ж дня, приблизно о 14:40 год., ОСОБА_11 в якості оплати аналогічної кількості дров, перерахувала кошти у сумі 3000 грн на банківську картку АТ «Кредобанк». Вказаними діями ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 , спричинили ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 6500 грн.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що за адресою: м. Львів вул. Городоцька, 20, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном,шляхом обману, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, розмістив неправдиве оголошення в соціальній мережі «Facebook» про продаж продуктів харчування та товарів першої необхідності в умовах воєнного стану, яких не мав у наявності та не мав на меті реалізовувати, з контактними номерами мобільних телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_2 та НОМЕР_5 .

У подальшому, 14.04.2022 року, ОСОБА_8 у ході телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_12 , який мав намір придбати продукти харчування та товари першої необхідності в умовах воєнного стану, шляхом обману, запевнив останнього в правдивості оголошення, повідомив умови оплати та доставки продуктів харчування та товарів, на що потерпілий погодився та 14.04.2022 приблизно о 15:14 год. перерахував кошти у сумі 1716 грн на банківську картку АТ «Ощадбанку» № НОМЕР_6 , якими ОСОБА_8 заволодів.

Крім цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою між собою у невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи аккаунт під назвою « ОСОБА_14 » в соціальній мережі «Facebook», розмістили неправдиве оголошення про продаж продуктів харчування та товарів першої необхідності в умовах воєнного стану, яких не мали в наявності та не мали на меті реалізовувати, з контактними номерами мобільних телефонів: НОМЕР_7 та НОМЕР_2 .

У подальшому, 09.04.2022 ОСОБА_8 у ході телефонної розмови з потерпілою ОСОБА_15 , яка мала намір придбати продукти харчування та товари першої необхідності, представившись менеджером компанії «Агросоюз», шляхом обману, запевнив останню в правдивості оголошення, повідомив умови оплати та доставки продуктів харчування, товарів першої необхідності, на що потерпіла погодилась та того ж дня, близько 17:57 год. перерахувала кошти в сумі 4446 грн на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_8 , якими ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 заволоділи.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, розмістив в соціальній мережі неправдиве оголошення про продаж продуктів харчування та товарів першої необхідності в умовах воєнного стану, яких не мав в наявності та не мав на меті реалізовувати, з контактними номерами мобільних телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_2 та НОМЕР_5 .

У подальшому, 13.04.2022 ОСОБА_8 у ході телефонної розмови з потерпілою ОСОБА_16 , яка мала намір придбати продукти харчування та товари першої необхідності, шляхом обману, запевнив останню в правдивості оголошення, повідомив умови оплати та доставки продуктів харчування та товарів першої необхідності, на що потерпіла погодилась та того ж дня, близько 15:07 перерахувала кошти в сумі 8050 грн на банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_6 , якими ОСОБА_8 заволодів.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок змінити в частині обчислення строку відбування покарання, оскільки вважає, що суд першої інстанції його визначив невірно.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, вважає, що йому має бути призначено остаточне покарання шляхом повного складання , а не часткового. А також він не погоджується з початком строку обчислення відбування покарання.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинувачених на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, які їм інкриміновано, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У відповідності до вимог ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

У відповідності до ч. 4 цієї статті, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, не врахував, зазначених вище положень Закону та прийняв необґрунтоване рішення щодо призначення покарання ОСОБА_7 .

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема востаннє вироком Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2017року за ч.2 ст.187, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; вироком Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2022 року до покарання у виді 9 р. 6 міс. позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_7 засуджений вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 11.07.2022 року за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України ОСОБА_7 до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 21.07.2017року за ч.2 ст.187, 69 КК України, і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, з конфіскацією майна. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня оголошення вироку, тобто з 11.07.2022 року.

Оскарженим вироком строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 16.11.2022 року, однак обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що перебуває під вартою з 28.08.2018 року, зокрема, згідно вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 11.07.2022 року, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у ДУ «Миколаївська виправна колонія №50» вчиняв кримінальні правопорушення, що кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України, групою осіб, за що і був засуджений зазначеним вироком.

Згідно правової позиції ВС від 27 березня 2018 року (справа № 754/2749/17), виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Об`єднана палата звернула увагу, що за змістом п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.

ВС роз`яснив, що у такому випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії:

1)призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК);

4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Окрім того, призначаючи остаточне покарання, суд першої інстанції має застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили.

Відтак, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не дослідив усіх даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема даних про судимості останнього, час фактичного затримання та умови відбування покарання. Також незрозумілим є ухвалення рішення про початок строку відбування покарання ОСОБА_7 саме з 16.11.2022 року.

Судом першої інстанції не мотивовано зазначені дати початку строків відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Окрім того, оригінал вироку суду першої інстанції , що міститься у матеріалах справи виконаний у неналежний спосіб , із порушенням норм діловодства, оскільки на зворотних аркушах вироку міститься різного характеру інформація, яка не стосується даної справи, у тому числі закреслення та мокрі підписи судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_17 , яка не брала участі у даному кримінальному провадженні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, під час розгляду справи щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, що є істотним порушенням та унеможливило прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі, а апеляційний суд не може усунути виявлені порушення в судовому засіданні, що у свою чергу у відповідності до вимог ст. 415 КПК України є підставою для скасування такого рішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. При цьому, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. За таких обставин, подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до задоволення частково, а вирок скасуванню.

При новому судовому розгляді слід врахувати викладене вище та перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , окрім того, дослідити належним чином дані про особи інших обвинувачених - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . У подальшому на підставі повного та належного дослідження усіх даних про особи обвинувачених, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405,407,409,412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2, ч.3 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених за ч. 3 ст. 190 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4