Справа № 157/1177/20 Провадження №11-кп/802/690/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000279, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В
Даною ухвалою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Видерта, Камінь-Каширського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, пенсіонер, одружений, раніше не судимий, звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 червня 2020 року за №0000279, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

Визначено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень
Згідно ухвали суду, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 6 червня 2020 року близько 17 год. 50 хв., знаходячись у житловому будинку по АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту та сварки умисно завдав один удар дерев`яною палицею у ділянку правого плеча та пальцями рук подер обличчя у лівій щічній ділянці ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правого плеча та садна в ділянці обличчя відповідно, які по ступеню тяжкості кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає, ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про стягнення з нього на користь потерпілої витрат на правову допомогу не підтвердженні доказами. Вказує про існуючі обмеження вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком. Вважає виставлені витрати на оплату послуг адвоката є неспівмірними із складністю цієї справи, обсягом наданих послуг та затраченого часу. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень є необґрунтовано завищеними.Також вважає вказані витрати не підтвердженні документально та є тягарем для нього в даний момент, так, як він не працює. У зв`язку із цим, просить оскаржену ухвалу в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_9 витрат на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень скасувати та відмовити потерпілій у стягненні на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 8000 (всім тисяч) гривень.

Заслухавши доповідача який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судові рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що фактичні обставини справи, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а також підставність закриття провадження у справі ніким не оспорюються, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині судом не перевіряється.
Стосовно заявлених обвинуваченим апеляційних вимог про зменшення розміру витрат на правову допомогу, стягнутих з нього на користь потерпілих, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Апеляційним судом встановлено, що між адвокатом ОСОБА_10 (виконавець) та потерпілою ОСОБА_9 (замовник) було укладено договір про надання правової допомоги від 09 жовтня 2020 року.
Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що за надання правової допомоги замовник зобов`язується виплатити виконавцю гонорар у сумі 8400 (всім тисяч чотириста) гривень, а також погоджено оплату за участь виконавця у судових засіданнях Камінь-Каширського районного суду Волинської області з розрахунку 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень за одне судове засідання, незалежно від його тривалості.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема, за змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів провадження вбачається, що, окрім договору про надання правової допомоги потерпілій ОСОБА_9 адвокатом надано суду: розрахунок суми гонорару адвоката за надану правову (правничу) допомогу від 09.04.2021, акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 19.04.2021 (на підставі договору про надання правової допомоги від 09.04.2020), відповідно до якого адвокатом надано правову допомогу на суму 8000 гривень, зокрема: за ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження №0000279, вивчення та аналіз суті обвинувального акту, підготовка до підготовчого судового засідання та судового розгляду - 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень; роз`яснення потерпілій її процесуальних прав та обов`язків відповідно до положень КПК України, а також суті обвинувачення, підготовка до надання пояснень під час судового розгляду кримінального провадження: №90000279, оформлення процесуальних документів по справі №157/1177/20 - 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень; участь в судових засіданнях Камінь-Каширського районного суду Волинської області з розгляду справи №157/1177/20 (кримінальне провадження №0000279) 3000 (три тисячі) гривень. Факт надання вказаних послуг та їх оплати ОСОБА_9 підтверджується копією прибуткового касового ордеру від 09.04.2021 №09_04/21 на суму 8000 (вісім тисяч) гривень. (том 1 а.к.п. 123-129)
Таким чином, судом першої інстанції правомірно стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 8000 (вісім тисяч) гривень у якості відшкодування витрат на правову допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_8 заперечує суму стягнутих з нього відшкодувань на правову допомогу, понесену потерпілою. Поряд з тим, окрім незгоди з встановленою вартістю послуг адвокатів та недовірою до вказаних сум, апелянтом не наведено жодних доказів, які б дозволяли дійти висновку про те, що розмір стягнутих з нього сум на правову допомогу потерпілої є явно завищеним. Твердження обвинуваченого про те, що не надано конкретний перелік послуг наданих її адвокатом та затрачений на них час, не заслуговують на увагу, оскільки носять оціночний характер та спростовуються матеріалами справи.
Доводи апелянта щодо відсутності доказів, які підтверджують понесені потерпілою витрати, до уваги не беруться, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд.
Посилання апелянта про обмеження можливості вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком, спростовується висновком Великої палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні №13-47кс20 (справа №598/1781/17).
КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.
З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).
Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.
Відповідно до висновку постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у провадженні № 51-4251кмо21 (справа № 203/241/17) визначено, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Проте посилання захисника на вказаний висновок не доречні, оскільки в апеляційній скарзі засудженого ставиться питання про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрат на правову допомогу та їх співмірності із складністю справи.
На переконання колегії суддів, витрати на професійну правову допомогу, стягнуті судом першої інстанції з обвинуваченого на користь потерпілої є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді