Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3175/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/3175/17 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 січня 2022 року відносно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та виправдано його у зв`язку із недоведенням, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_11 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_11 50 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, залишено без розгляду.

Процесуальні витрати в розмірі 5 308 (п`ять тисяч триста вісім) грн. 84 коп. за проведення судових експертиз віднесено на рахунок держави.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 7.09.2017 на автомобіль марки "ЗАЗ Славута", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", та від 6.09.2017 на автомобіль марки "Шкода Суперб", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", - скасовано, а транспортні засоби після набрання вироком законної сили повернуто власникам (законним володільцям).

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 31 серпня 2017 року близько 7 години 45 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем марки "Шкода Суперб", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", рухаючись на 15 км + 500 м автодороги "Житомир - Могилів-Подільський" у с. Двірець Житомирського району та області у напрямку м. Житомира, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями, далі - ПДР), виявивши на своїй смузі руху автомобіль марки "ЗАЗ-110377 Славута", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", який під керуванням ОСОБА_14 рухався поперек його смуги руху, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП), негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу шляхом застосування своєчасного термінового гальмування, застосував технічно невиправданий маневр об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення керованого ним автомобіля із лівою боковою частиною автомобіля марки "ЗАЗ-110377 Славута".

Внаслідок вказаної ДТП пасажиру автомобіля марки "ЗАЗ-110377 Славута" ОСОБА_15 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона загинула на місці події; пасажиру цього ж автомобіля ОСОБА_13 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці чола справа та закритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових відламків.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить вирок Житомирського районного суду від 18.01.2021 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує, що висновок про те, що саме необережні дії ОСОБА_11 призвели до виникнення ДТП та настання тяжких наслідків стороною обвинувачення обґрунтовувалось на підставі ряду доказів, зокрема висновку експертизи механізму та обставин ДТП №3/870 від 05.10.2017, згідно якого водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем "ЗАЗ-110377 Славута" шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху при заданій швидкості руху. Звертає увагу, що експертом при проведенні експертизи на підставі ухвали суду вихідні дані, що стосуються визначення «моменту виникнення небезпеки для руху» в ухвалі суду не були зазначені та визначались ним самостійно, із відповідними клопотаннями та запитами до суду з метою уточнення вихідних даних для проведення розрахунків з відповідними клопотаннями не звертався. Наголошує, що всупереч вимогам п.1.1.3. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» при визначенні самостійно моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_11 , експерт ОСОБА_16 допустив помилку та визначив його невірно, всупереч офіційного тлумачення окремих юридичних термінів та технічних понять, наведених в пункті 1.10 Правил дорожнього руху України, а саме: терміни «небезпека для руху», «нерухомий об`єкт» та «перешкода для руху». Окрім цього, порушення водієм автомобіля марки «Шкода» ОСОБА_11 ПДР, що виразилось у застосуванні в момент виникнення ДТП технічного, помилкового та невиправданого «маневру об`їзду рухомої перешкоди в смузі його руху» експертом у висновку не зазначалось, причин цьому не вказано. Внаслідок цього, зазначені порушення, допущені при проведенні додаткової експертизи з боку експерта ОСОБА_16 , призвели до подальшого проведення ним хибних розрахунків та в результаті до необґрунтованих відповідей на поставлені питання експерту. Враховуючи наявність протирічь між двома висновками експертиз, які не були усунуті після допитів експертів, з метою усунення суттєвих суперечностей прокурор під час судового розгляду заявив клопотання в порядку ст.332 КПК України про призначення комісійної судово-автотехнічної експертизи, однак вказане клопотання головуючим залишено без задоволення. Вказані грубі порушення вимог КПК України, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, свідчить про необ`єктивність та однобічність судового розгляду, і я наслідок перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник вказує, що вона є безпідставною і надуманою, а тому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні поданої апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 залишити без змін. Аргументує свої заперечення тим, що висновок експерта ОСОБА_17 , на який прокурор посилається як на беззаперечний доказ вини ОСОБА_11 не являється таким, оскільки при проведенні цієї експертизи використані невірні вихідні дані, які були надані слідчим на власний розсуд. Слідчий невірно, помилково було визначено момент виникнення небезпеки для водія «Шкоди» - з моменту виїзду автомобіля ЗАЗ на дорогу з узбіччя, а експертом ОСОБА_17 не вказано у висновку про помилковість вказаних відомостей, зазначених слідчим у вихідних даних постанови про призначення експертизи. У постанові слідчого і у вказаному висновку експерта не вмотивовано чому саме з моменту виїзду на проїзну частину дороги виникає небезпека для руху водія «Шкоди», який розташований в цей час в лівій смузі руху, при проведенні експертизи експертом не проводились розрахунки технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів при умові, що автомобіль ЗАЗ з моменту виїзду на проїзну частину дороги, завершить маневр, покинувши смугу руху автомобіля «Шкода», так як будь-яких перешкод для завершення такого маневру не було. Не провівши технічних розрахунків і технічних обґрунтувань, експерт фактично даючи відповідь на запитання, що стосується причинного зв`язку, дав відповідь на питання в галузі права, що заборонено для експерта ч.1 ст.242 КПК України. В той час, вказує, що експертиза за ухвалою суду проводилась експертом ОСОБА_16 по вихідних даних, які були встановлені судом шляхом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 відповідно до вимог ст.333 КПК України. Слідчий експеримент за ухвалою суду проводився із залученням сторін кримінального провадження, залученням спеціаліста-автотехніка, з використанням відповідних технічних засобів і його результати не викликають сумніву у правильності, достовірності і об`єктивності. За таких обставин вказує, що не можна вважати, що існують два суперечливих висновки експерта, а тому посилання прокурора на нібито існуючі в висновках експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 суперечності, які не усунуті судом першої інстанції є надуманими і необґрунтованими, оскільки ці експертизи проведені по різним вихідним даним. Зазначає, що всі свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також обвинувачений ОСОБА_11 , будучи допитаними в судовому засіданні, серед іншого показали, що керований ОСОБА_14 автомобіль «ЗАЗ», виїхавши з обочини на проїжджу частину дороги і здійснюючи маневр повороту в напрямку м.Бердичів, зупинився в смузі руху автомобіля ОСОБА_11 (лівій), розташувавшись посередині неї, передньою частиною до умовної осьової смуги, яка розділяє зустрічні напрямки руху, а потім почав рух заднім ходом, що в свою чергу свідчить про правильне визначення експертом ОСОБА_16 термінів «нерухомий об`єкт», «перешкода для руху» в розумінні ПДР України та моменту виникнення небезпеки для водія ОСОБА_11 , що виник після моменту початку (відновлення) руху автомобіля «ЗАЗ» заднім ходом після його зупинки в лівій смузі руху у напрямку м.Житомир, оскільки в разі подальшого закінчення водієм ОСОБА_23 розпочатого маневру, траєкторії руху автомобілів «Шкода СуперБ» та «ЗАЗ» не перетинались. Також захисник зазначає, що всі докази були ретельно досліджені судом першої інстанції, в тому числі проведено одночасний допит судових експертів, а тому вважає, що вказані вимоги прокурора не ґрунтуються на вимогах КПК України, а є нічим іншим, як суб`єктивною незгодою прокурора з оцінкою доказів судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисників, які заперечили щодо апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст.62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніві щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення. В мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про виправдання ОСОБА_11 є правильним, оскільки в його основу покладено досліджені в судовому засіданні докази, у тому числі і ті, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, яким суд дав належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Так, досудовим розслідуванням і судом першої інстанції встановлено, що подія злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, мала місце, не заперечується учасниками судового провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної приколи від 31.08.2017 року, схемою та ілюстративною таблицею до нього, якими зафіксовано, що ДТП відбулась на 15 км + 720 м автодороги "Житомир Могилів Подільський" у с. Двірець на нерегульованому перехресті в зоні дії дорожнього знаку 5.47 (початок населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги ПДР, що визначають порядок руху в населених пунктах); стан дорожнього покриття асфальтобетонне, сухе. Зафіксовано розташування транспортних засобів: автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", у правій смузі руху в напрямку м.Житомира, автомобіля марки "Шкода Суперб", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", у правому кюветі; пошкодження лівої бокової частини автомобіля ЗАЗ та передньої частини автомобіля Шкода; сліди зсуву коліс автомобіля ЗАЗ у правій смузі руху, осип скла та грунту в цій же смузі. В автомобілі ЗАЗ виявлено труп ОСОБА_15 (а.15-35 т. 2);

- даними висновку судово-медичної експертизи №789 від 28.09.2017 року, яким встановлено, що при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_15 виявлені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, яка стала причиною настання смерті, утворились від контактів із твердими тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля а.39-41 т. 2);

- даними висновку експерта №2215 від 13.10.2017 року, яким у ОСОБА_13 виявлено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці чола справа та закритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових уламків, які могли утворитись внаслідок вищевказаної ДТП (а.119 т.2);

- даними висновків щодо результатів медичного огляду, результатів токсикологічного дослідження, згідно з якими у ОСОБА_11 ознак сп`яніння не встановлено, в його крові алкоголю не виявлено. (а.36, 37, 120 т.2);

- даними висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/823 від 15.09.17, під час якої встановлено, що в процесі дослідження технічного стану автомобіля ЗАЗ «Славута» р/н НОМЕР_1 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (а.44-57 т.2);

- даними висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/824 від 15.09.17, під час якої встановлено, що в процесі дослідження технічного стану автомобіля "Шкода Суперб" р/н НОМЕР_2 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (а.59-71 т.2);

- даними копії картки виклику швидкої медичної допомоги на місце ДТП, згідно якої о 8:45 у водія автомобіля "ЗАЗ Славута" ОСОБА_14 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, останній зазначив, що вживав алкогольні напої (а.105 т.2);

- даними висновку експерта №3/825 від 16.09.2017, яким встановлено, що в момент зіткнення (первинного контакту ТЗ) повздовжні вісі автомобілів ЗАЗ "Славута" та "Шкода Суперб" розташовувалися під кутом близько 112 +/- 50 при загальному русі транспортних засобів в зустрічно-перехресному напрямку. Положення місця зіткнення по ширині дороги, розташоване на проїзній частині автодороги Житомир-Могилів-Подільский в с.Двірець Житомирського району, в межах зафіксованого початку осипу скла біля лінії 1.5 дорожньої розмітки ПДР, що позначає межі смуг руху в напрямку м.Житомира, в безпосередній близькості перед зафіксованим слідом зсуву на відстані 2,65 від правого краю проїзної частини, положення місця зіткнення у повздовжньому напрямку розташовується в безпосередній близькості перед межею із ближнім краєм прилеглої справа другорядної дороги (а.74-91 т.2);

- даними листа Житомирського обласного центру з гідрометеорології від 11.09.2017 року, відповідно до якого, на час події було безхмарно, спостерігався слабкий серпанок, вітер-штиль (а.104 т.2);

Однак, як правильно вказав суд у вироку, зазначені докази не містять жодних фактичних даних, що саме ОСОБА_11 допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода, а лише фіксують обставини, які існували на час дорожньо-транспортної пригоди і після неї.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому, належить ураховувати, що злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим є головною, вирішальною умовою, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити та встановити порушення ПДР, які мали місце, але водночас він повинен зазначити у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу цього злочину.

У разі коли між суспільно-небезпечним діянням і заподіяною потерпілому смертю зв`язок є випадковим, оскільки він був обумовлений сторонніми зовнішніми обставинами, що не залежать від волі винуватого, який не передбачає і не може передбачити заподіяння смерті внаслідок їх впливу, спричинена смерть не може бути поставлена в провину особі й відповідальність за ч.2 ст.286 КК за цією ознакою наставати не може. Тобто вирішальне значення при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК є оцінка характеру вчиненого ним діяння щодо порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якому має бути внутрішньо притаманна властивість заподіювати смерть як єдиний або альтернативний наслідок такого порушення, що випливає з його внутрішньої природи.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_11 упродовж здійснення судового провадження факту події зазначеної ДТП, а також її наслідків не заперечував, проте заперечив свою винуватість у цій ДТП. В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 дав показання, що 31.08.2017 року о 6 год 30 хв він, разом із чотирьома пасажирами, виїхав на автомобілі Шкода Супер-Б з м. Вінниця в напрямку м. Києва через м. Житомир. Близько 7 год 40 хв під`їжджаючи до с. Двірець Житомирського району, рухаючись у крайній правій смузі руху зі швидкістю 90 км/год. Близько за 200-250 м до місця пригоди перед його автомобілем з меншою швидкістю рухався автомобіль "Жигулі" білого кольору і ОСОБА_11 почав випереджати вказаний автомобіль перестроївшись в ліву смугу руху по напрямку м. Житомира. Завершивши вказане випередження, продовжуючи рух в лівій смузі руху, побачив як попереду нього з права на ліво, перетинаючи перпендикулярно праву та ліву смуги руху, миттєво почав рухатись автомобіль "ЗАЗ" синього кольору. Потім вказаний автомобіль зупинився на смузі руху, по якій їхав ОСОБА_11 , таким чином перегородивши йому дорогу. В цей момент, ОСОБА_11 натиснув на гальма та вивернув кермо праворуч. Автомобіль ЗАЗ почав рухатись заднім ходом і відбулося зіткнення. Від вказаного зіткнення автомобіль ОСОБА_11 з`їхав з дороги у кювет, обвинувачений вдарився головою і втратив свідомість. Прийшовши до тями, переконавшись, що його пасажири цілі та неушкоджені, ОСОБА_11 вибіг на дорогу та було викликано швидку. Обвинувачений вважає, що він виконав всі можливі дії задля уникнення вказаного зіткнення (а.52-53 т.5).

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_20 (пасажири автомобіля Шкода) підтвердили показання обвинуваченого. Свідки чули від поліцейських та лікарів швидкої, які прибули на місце події, що водій автомобіля ЗАЗ перебував у стані сп`яніння (а.56-57, 67-68, 104-105 т.4).

Потерпілий ОСОБА_25 показав, що обставин ДТП він не пам`ятає, пам`ятає лише, що перебував в якості пасажира у салоні автомобіля ЗАЗ, яким керував син жінки, яка також була пасажиром цього автомобіля та загинула внаслідок ДТП. Пам`ятає, що від удару втратив свідомість, прийшов до тями у лікарні. Оскільки внаслідок ДТП йому було спричинено моральну шкоду ушкодженням здоров`я, просив задовольнити позов в повному обсязі (а.42-43 т.4).

Свідок ОСОБА_19 показав, що в той день він керував автомобілем Жигулі по дорозі Бердичів-Житомир в напрямку Житомира, поруч із ним сидів його брат ОСОБА_26 . Рухалися по правій смузі руху зі швидкість приблизно 70 км/год. В районі с. Двірець їхній автомобіль по лівій смузі руху випередив автомобіль "Шкода". Побачив, як попереду раптово з правого узбіччя перед автомобілем "Шкода" виїхав автомобіль ЗАЗ Славута, намагаючись здійснити маневр розвороту. Проте цей автомобіль зупинився біля розділової лінії в лівій смузі руху, а коли автомобіль "Шкода" різко загальмував та прийняв вправо, автомобіль ЗАЗ несподівано почав здавати заднім ходом, і відбулося зіткнення цих транспортних засобів. Після ДТП з`ясувалось, що в автомобілі ЗАЗ на передньому пасажирському сидінні перебував чоловік похилого віку, а його пасажир жінка, яка сиділа позаду, загинула. Від лікарів швидкої, яка прибула на місце ДТП, чув, що водій ЗАЗ був в стані сп`яніння (а.43-44 т.4).

Свідок ОСОБА_18 надав фактично аналогічні показання, уточнивши, що у автомобіля ЗАЗ перед виконанням вищевказаного маневру покажчик повороту не світився (42-43 т.4).

Під час слідчого експерименту, перебуваючи у статусі свідка, ОСОБА_11 продемонстрував розташування транспортних засобів на дорозі перед ДТП та в момент ДТП, механізм ДТП, що відповідає його показанням, наданим суду (а.92-96 т.2).

Під час слідчого експерименту 6.09.2017 року були перевірені вищенаведені показання свідка ОСОБА_18 , при цьому продемонстрований ним механізм ДТП відповідає його показанням, наданим суду (а.97-103 т. 2).

Крім того, під час слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 , а також під час вищенаведеного слідчого експерименту з ОСОБА_11 , який перебував у статусі свідка, було виміряно час, за який автомобіль ЗАЗ долав відстань від краю проїзної частини до місця зіткнення транспортних засобів (під час експерименту зі свідком ОСОБА_18 цей час встановлено в середньому 4,42 с, при експерименті з ОСОБА_11 3,8 с).

Проте, протоколи проведення названих слідчих експериментів у порушення вимог ч.3 ст.104 та ч.6 ст.240 КПК України не містять жодних відомостей про технічні засоби, які були використані при здійсненні відповідних вимірювань, що ставить під сумнів достовірність отриманих та зафіксованих у протоколах результатів вимірювань. А тому суд першої інстанції відкинув як недостовірні відомості дані протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_11 , а також зі свідком ОСОБА_18 від 06.09.2017 року про час, за який автомобіль ЗАЗ долав відстань від краю проїзної частини до місця зіткнення транспортних засобів, з чим погоджується і апеляційний суд.

Під час повторного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 , проведеним 16.10.2018 за ухвалою суду, останній повторно вказав обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Свідок деталізував звідки почав свій рух автомобіль марки "ЗАЗ", вказав напрямок руху, темп з яким він поїхав з моменту виїзду автомобіля "ЗАЗ" на проїзну частину до зупинки, зокрема уточнено, що автомобіль ЗАЗ долає відстань від виїзду на проїзну частину до моменту зупинки за: t1 1,42 с, t2 1,96 с, t3 1,70 с, а час з моменту його виїзду на проїзну частину до моменту зіткнення складає: t1 3,58 с, t2 3,83 с, t3 3,46 с. Тривалість зупинки не встановлювалась через її незначний проміжок часу. Оскільки у протоколі слідчого експерименту наведені відомості про технічні засоби, за допомогою яких здійснювались відповідні вимірювання, у колегії суддів відсутні сумніви у достовірності отриманих результатів таких вимірювань (а.241-246 т.2, а.28 т.3).

Крім того, за клопотанням сторони обвинувачення, апеляційний суд з урахуванням вимог ч.3 ст. 404 КПК України повторно дослідив висновок експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди №3/870 від 5.10.2017 року, який був критично оцінений судом першої інстанції і не взятий до уваги, однак, на думку прокурора, є доказом винуватості ОСОБА_11 , та висновок експерта за результатами проведення додаткової судово-авто-технічної експертизи №94/19-25 від 5.03.2019 року, який покладений місцевим судом в основу виправдувального вироку.

Також в суді апеляційної інстанції було допитано судових експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , котрі проводили ці експертизи, та котрі підтвердили свої висновки.

Згідно висновку експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди №3/870 від 5.10.2017 року, в наведених в протоколі ОМП дорожніх умовах при заданих вихідних даних взятих зі слідчих експериментів, проведених 6.09.2017 року за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , водій автомобіля "Шкода Супер-Б" ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем "ЗАЗ-110377" шляхом застосування своєчасного термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху, при заданій швидкості руху. Технічна можливість запобігти зіткненню шляхом застосування маневру об`їзду з моменту виникнення небезпеки для руху у даному випадку не визначалась. В умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля "Шкода Супер-Б" реєстраційний номер р/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України (а.111-117 т. 2).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-авто-технічної експертизи №94/19-25 від 5.03.2019 року, в наведених в протоколі ОМП дорожніх умовах при заданих вихідних даних взятих зі слідчого експерименту проведеного 16.10.2018 року за участю ОСОБА_18 , з технічної точки зору, відповідно до вимог п.п.1.3, 1.4, 1.5, 10.1, 10.2, 15.1, 15.2 Правил дорожнього руху України, в даній дорожній обстановці момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля "Шкода Супер-Б" ОСОБА_11 визначається з моменту початку руху автомобіля ЗАЗ заднім ходом, після його зупинки в лівій смузі руху в напрямку до м. Житомира, що відповідно до слідчого експерименту від 16.10.2018 року складає час існування небезпеки для руху водія автомобіля "Шкода Супер-Б" ОСОБА_11 1,5…2.,4 сек. Водій автомобіля "Шкода Супер-Б" ОСОБА_11 в заданій дорожній ситуації не мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування з вищевказаного моменту виникнення небезпеки для руху. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення події даного ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля "ЗАЗ" ОСОБА_14 технічним нормам вимог п.п.10.1, 10.2, 15.1, 15.2 Правил дорожнього руху, а в діях водія автомобіля "Шкода Супер-Б" ОСОБА_11 невідповідностей технічним нормам вимог ПДР, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даного ДТП, не вбачається. У випадку продовження руху автомобіля "ЗАЗ" при встановленій швидкості без зупинки обидва транспортні засоби роз`їхались би без зіткнення (а.57-60 т.3).

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, оцінивши вказані висновки експертиз за вимогами ст. 94 КПК та з огляду на ті фактичні обставини ДТП, які були встановлені місцевим судом, дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність вищенаведених доказів не тільки не доводять, а повністю спростовують інкриміноване ОСОБА_11 порушення ПДР, а також причинний зв`язок між його діями та вищевказаною ДТП, що виключає наявність в його діянні об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при цьому навів детальні мотиви прийнятого рішення.

З такими висновками суду погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки немає підстав вважати їх сумнівними чи необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 163/1753/17).

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум ВС у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14. У п.7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Прокурор, підтримуючи обвинувачення, в апеляційній скарзі стверджує, що експертом ОСОБА_16 хибно визначено «момент виникнення небезпеки», а саме з моменту початку відновлення руху автомобіля «ЗАЗ-110377 «Славута» заднім ходом, після його зупинки у лівій смузі руху у напрямку м.Житомир. На думку сторони обвинувачення, небезпека для руху автомобілю керованому обвинуваченим має виникати з початку виїзду автомобіля "ЗАЗ" на проїзну частину, тобто на праву смугу руху автодороги в напрямку м. Житомира при виконанні маневру розвороту. Така небезпека для руху визначалась слідчим при призначенні авто-технічної експертизи, відповідно, на досудовому розслідуванні. Експерт провівши дослідження на досудовому розслідуванні по таким вихідним даним дав висновок, що ОСОБА_11 з моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, а отже саме його дії знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та її наслідками.

Сторона захисту стверджує, що небезпека для руху обвинуваченому виникла з моменту зупинки та початку руху заднім ходом автомобіля керованого ОСОБА_14 . Одночасно, такий варіант виникнення небезпеки для руху був визначений експертом при проведенні додаткової авто-технічної експертизи. За таким перебігом подій експерт провівши дослідження в ході судового розгляду справи дав висновок про те, що обвинувачений не міг уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування та, відповідно, його дії не перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дослідивши фактичні обставини справи та доводи сторін, апеляційний суд вважає позицію прокурора хибною, а наведені ним доводи такими, які не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Диспозиція ст.286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до вимог п. 1.10. Правил дорожнього руху України «терміни, що наведені у цих Правилах», мають таке значення:

- головна дорога дорога з покриттям відносно ґрунтової та або , що позначається знаками 1.22, 1.23.1, 1.23.2, 1.23.3, 1.23.4, 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної;

- дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;

- зупинка припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

- маневрування (маневр) початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

- небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

- перешкода для руху нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Зіставлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь свідчать про те, що ДТП 31 серпня 2017 року сталося за участю двох водіїв транспортних засобів - водія автомобіля марки Шкода Суперб, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 та автомобіля марки ЗАЗ-110377 Славута, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_14 . Водій ОСОБА_14 , керуючи автомобілем ЗАЗ-110377 Славута, в стані алкогольного сп`яніння, виїхав на головну дорогу з другорядної, перетнув праву, а потім ліву смугу руху автодороги по якій у цей час рухався автомобіль Шкода Супер-Б під керуванням водія ОСОБА_11 , здійснюючи при цьому маневр розвороту, ОСОБА_14 вперся передніми колесами (чи колесом) у брівку утворену різницею товщини шарів дорожнього покриття автодороги де, відповідно половина дороги в напрямку м. Бердичева була вища від половини дороги в напрямку м. Житомира на 4,5 см та зупинився. Після цього, автомобіль керований ОСОБА_14 почав рух назад. Зіткнення відбулось між передньою лівою частиною автомобіля Шкода Супер-Б та лівою боковою частиною (передня ліва дверка) автомобіля "ЗАЗ-110377 Славута", на правій смузі руху частини автодороги в напрямку м. Житомира. Внаслідок пригоди настали зазначені вище наслідки.

Положеннями п. п. 1.4. та 1.5. ПДР України визначено, що кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ПДР України. Дії учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як пояснив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції допитаний експерт ОСОБА_16 , який проводив додаткову судово-авто-технічної експертизи №94/19-25 від 5.03.2019 року, для водія виникає небезпека для руху, якщо рухомий об`єкт, а якщо нерухомий об`єкт, то для водія виникає перешкода для руху. Тобто, коли наявна перешкода для руху водій має право виконувати не тільки гальмування, а й об`їзд цієї перешкоди.

З усіх вищеперерахованих доказів, насамперед, показань свідків Реєнтів вбачається, що автомобіль ЗАЗ, виїхавши на смугу руху автомобіля ОСОБА_11 , зупинився. Таким чином, після зупинки автомобіль ЗАЗ становив вже не небезпеку для руху автомобіля ОСОБА_11 , а перешкоду в русі як нерухомий об`єкт. У зв`язку з цим ОСОБА_11 застосував гальмування та змістився в праву смугу руху, що дозволяло йому здійснити безпечний об`їзд перешкоди без подальшого термінового гальмування аж до зупинки транспортного засобу, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновком експерта ОСОБА_16 , що в даній дорожній обстановці, небезпека для руху обвинуваченому визначається з моменту початку руху автомобіля ЗАЗ під керуванням ОСОБА_14 заднім ходом, після його зупинки в лівій смузі руху, і тим самим погоджується з позицією сторони захисту та висновками місцевого суду. Доводи прокурора про допущену експертом помилку та невірне визначення моменту виникнення небезпеки для руху, на думку апеляційного суду є безпідставними та необґрунтованими.

Так, в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_16 , відповідаючи на запитання прокурора, чому експерт прийшов до висновку, що небезпека для руху виникає не з моменту виїзду з другорядної дороги, а з моменту початку руху автомобілем заднім ходом, експерт ОСОБА_16 пояснив, що водій автомобіля Шкода, який знаходиться на достатній відстані, щоб навіть зупинитись з причин гальмування (більше ніж зупиночний шлях автомобіля) вбачає, що водій автомобіля ЗАЗ рухається і звільнить його смугу руху безперешкодно, а тому для цього йому непотрібно застосовувати екстрене гальмування, небезпеки для нього немає, так як він проїде не здійснюючи ніяких дій. Але водій автомобіля ЗАЗ зупиняється на лівій смузі руху, водій автомобіля Шкода бере правіше, щоб його об`їхати, тобто йому нічого не створює небезпеки для руху. А потім водій ЗАЗ починає рух заднім ходом, і саме тоді уже для водія Шкода виникає небезпека для руху.

Експертиза № 3/870 проведена експертом ОСОБА_17 не досліджувала взагалі питання можливості роз`їзду автомобілів під керуванням водіїв ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , якби останній не зупинявся, а закінчив би початий маневр розвороту, покинувши смугу руху автомобіля Шкода, так як будь-яких перешкод для завершення такого маневру на дорозі не було.

Навпроти, експерт ОСОБА_16 , вирішуючи питання про момент виникнення небезпеки для руху у висновку експертизи № 94/19-255 встановив, що у випадку продовження руху автомобілем керованим ОСОБА_14 зіткнення б з автомобілем під керуванням ОСОБА_11 не відбулось (зворот а.59 т.3).

На переконання колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_11 , керуючи автомобілем та рухаючись із дозволеною швидкістю ділянкою дороги, де відбулась дорожньо-транспортна пригода, тобто в повній мірі виконуючи вимоги ПДР України, виявив автомобіль керований ОСОБА_14 більш як за 110 м. (а.с.114 т.2), в момент початку здійснення маневру розвороту, мав повне право розраховувати на те, що такий автомобіль закінчить маневр не зупиняючись у його смузі руху та тим самим мав безапеляційне переконання про відсутність будь-якої небезпеки для руху зі сторони водія ОСОБА_14 . Лише в подальшому після зупинки такого автомобіля на смузі руху обвинуваченого та початку руху заднім ходом останній мав реагувати на таку зміну дорожньої обстановки, що і зробив.

Експерт ОСОБА_27 в апеляційному суді повідомив, що небезпека для руху для обвинуваченого була встановлена слідчим і вказана в постанові про призначення експертизи, а саме з моменту виїзду автомобіля з другорядної дороги на головну дорогу, водій автомобіля Шкода мав діяти відповідно до правил 12.3 ПДР. При проведенні вказаної експертизи експерт здійснював розрахунки з вихідних даних, які були зазначені слідчим при призначенні експертизи.

В той же час, хибно визначаючи на досудовому розслідуванні момент виникнення небезпеки для руху з початку виїзду на проїзну частину дороги, прокурором в судовому засіданні не наведено та не підтверджено чому обвинувачений мав реагувати саме на таку зміну дорожньої обстановки, адже віддаленість автомобілів була значною при швидкостях обох транспортних засобів та відсутності підстав стверджувати про майбутню зупинку автомобіля керованого ОСОБА_14 .

Відповідно до п.10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення під аварійною обстановкою розуміються такі дії учасників дорожнього руху, які примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Проте, як правильно встановив суд першої інстанції, з усіх вищеперерахованих доказів видно, що саме дії водія автомобіля ЗАЗ змусили іншого учасника порожнього руху - водія автомобіля Шкода ОСОБА_11 вживати заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Дії останнього навпаки нікого з учасників дорожнього руху вживати таких заходів не примушували.

На переконання апеляційного суду, у цій дорожній ситуації водій ОСОБА_11 не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР іншим водієм; він не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_14 , виїде з другорядної дороги на головну, усупереч вимозі знаків і не пропустить його автомобіль, зупиниться головній дорозі на смузі руху його автомобіля, більше того, ОСОБА_11 не міг передбачити такого нелогічного маневру водія автомобіля ЗА3 як рух заднім ходом на перехресті, що прямо забороненого п. 10.10 ПДР.

Колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_11 в силу пунктів 1.4, 1.5 ПДР мав право розраховувати на те, що водій автомобіля ЗАЗ дотримається вимог цих Правил і дасть дорогу його транспортному засобу, що узгоджується із висновками додаткової судово-автотехнічної експертизи № 94/19-25 від 05.03.2019 року, відповідно до яких за умови дотримання водієм автомобіля ЗАЗ вимог ПДР від водія автомобіля Шкода ніяких дій для попередження ДТП не вимагалось, а зупинка автомобіля ЗА3 в смузі руху автомобіля Шкода має розцінюватись як перешкода в його русі та дозволяла ОСОБА_11 здійснити маневр безпечного об`їзду, а після відновлення руху автомобілем ЗАЗ заднім ходом - зобов`язувала ОСОБА_11 здійснити термінове гальмування. А оскільки після початку руху автомобіля ЗАЗ заднім ходом ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, в його вищезазначених діях невідповідностей технічним нормам вимог ПДР, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, не вбачається (а.57-60 т.3).

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_11 ужив усіх заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, але внаслідок того, що ОСОБА_14 не виконав обов`язку, встановленого п.10.1 ПДР, тобто перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, сталося зіткнення транспортних засобів. Такі дії ОСОБА_11 за своїми ознаками не утворюють складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК. На переконання колегії суддів, застосовуючи маневр об`їзду обвинувачений намагався усіма засобами уникнути виникненню пригоді, що вкотре підтверджує зроблені судом висновки про стеження ним за дорожньою обстановкою та адекватне реагування на її зміну виконуючи вимоги ПДР України у аварійній ситуації створеній водієм автомобіля "ЗАЗ" ОСОБА_14 .

Викладене повністю спростовує вищезазначений висновок експерта ОСОБА_17 , про те, що саме невідповідність дії водія автомобіля Шкода ОСОБА_11 п.12.3 ПДР призвели до виникнення аварійної обстановки і ДТП. Висновок експерта про те, що саме дії ОСОБА_11 призвели до виникнення аварійної обстановки, суперечить усім вищеперерахованим доказам, встановленим обставинам справи та вимогам законодавства України.

При встановленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху, що також може виключити відповідальність водія. Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається (постанова ВС від 24.03.2020 року у справі № 130/720/17). Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 16.10.2019 року у справі № 163/1753/17.

Крім того, з описової частини висновку вбачається, висновок експерта ОСОБА_27 про технічну можливість ОСОБА_11 запобігти зіткненню з автомобілем ЗАЗ шляхом термінового гальмування заснований на розрахунках, які встановлено при вищезазначених слідчих експериментах із свідком ОСОБА_18 та ОСОБА_11 коли він перебував у статусі свідка, результати проведення яких визнано судом недостовірними. А тому, оскільки ці відомості визнані судом недостовірними, результат проведеного експертом на підставі цих відомостей розрахунку відстані виникнення небезпеки для руху автомобіля ОСОБА_11 (85,1 - 110,5 м) також не може вважатись достовірним, що вірно встановлено судом.

Безпідставним та надуманим, на думку колегії суддів, є і посилання прокурора в апеляційній скарзі, на нібито існуючі суперечності у висновках експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які не усунуті судом першої інстанції, оскільки висновок № 3/870, зроблений експертом ОСОБА_17 колегія суддів не вважає таким, який суперечить висновку експертизи № 94/19-255, проведеної експертом ОСОБА_16 щоб вимагало призначення у даній справі ще однієї комісійної судово-автотехнічної експертизи, адже вихідні дані таких досліджень суттєво різняться між собою - визначенням моменту виникнення небезпеки для руху. Тим самим апеляційний суд переконаний у повноті проведеного судового розгляду та відсутності потреби в отриманні нових матеріалів та проведення на їх основі чи на існуючих вихідних даних інших досліджень.

Переконливих аргументів, у чому конкретно полягає однобічність та необ`єктивність судового розгляду та які саме норми процесуального закону порушив суд першої інстанції при дослідженні обставин справи, у апеляційній скарзі не зазначено, натомість доводи прокурора зводяться до власного бачення обставин кримінального провадження, відмінного від висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні.

Таким чином, незважаючи на закріплений у ст.92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, на переконання колегії судів, останніми не надано суду належних, допустимих, достовірних та у своїй сукупності достатніх доказів на підтвердження обвинувачення наявності в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і такий висновок суду першої інстанції достатньо мотивований та ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні і змістовно наведені у вироку.

Відповідно, встановивши відсутність в матеріалах провадження належних, допустимих, достовірних, та у своїй сукупності достатніх доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції та об`єктивно і беззаперечно підтверджували б винуватість у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення та вважає, що суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, постановленого у цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд не встановив, а тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 січня 2022 року, яким ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведенням, що у його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :