Номер провадження: 11-кп/813/1672/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000238, внесеного до ЄРДР 04 квітня 2019 року, стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000238, внесеного до ЄРДР 04 квітня 2019 року.

Кримінальне провадження № 0000238, внесене до ЄРДР 04 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.

Підставами для закриття кримінального провадження суд першої інстанції зазначив те, що прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом 06 вересня 2019 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, оскільки відповідно до постанови керівника Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 24 липня 2019 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні становив до 30 серпня 2019 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій зазначає, що вказана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосування кримінального процесуального закону, а також невідповідність висновків суду, вкладеними у судовому рішення, фактичним обставинам справи, оскільки судом не було враховано, наступне:

- слідчим, за дорученням прокурора, 28 серпня 2019 року сторонам кримінального провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та відкрито матеріали кримінального провадження. В подальшому, 29 серпня 2019 року були виконані повністю вимоги ст. 290 КПК України, затверджено та вручено обвинувальний акт стороні захисту, тобто в межах строку досудового розслідування;

- направляючи обвинувальний акт до суду у 2019 року, прокурор керувався вимогами діючого на той час КПК України, а суд в оскарженій ухвалі послався на висновки Верховного суду, зроблені протягом 2021 року;

- в порушення вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, при ухвалені вироку, суд не вирішив питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_7 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважали безпідставними, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.

Інші учасники кримінального провадження, повідомлені належним чином про час і місце розгляду апеляційної скарги, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертались.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК України).

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

За викладених обставин, враховуючи, що інкриміноване кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, тому до них підлягають застосуванню приписи пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

В інтерпретації ж КПК України цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

При цьому, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частина 4 статті 219 КПК України встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до статті 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок застосовування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 219 КПК України, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року, справа № 216/4805/20, провадження № 51-4684 кмо 21, згідно якого, не включається у строк досудового розслідування, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування із зазначенням дати, часу та місця ознайомлення із матеріалами розслідування, до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).

Як убачається з матеріалів судового провадження, зокрема із оскаржуваної ухвали суду, обвинувального акта та долученого до нього Реєстру матеріалів досудового розслідування, 30 травня 2019 року у кримінальному проваджені № 0000238, внесеному до ЄРДР 04 квітня 2019 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру, в подальшому, 30 травня 2019 року було повідомлено про зміну підозри ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (п. 10 розділу II Реєстру матеріалів досудового розслідування), тобто досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні повинно було закінчитися прийняттям прокурором одного з рішень, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України, протягом двох місяців із цієї дати.

Натомість, постановою керівника Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 від 24 липня 2019 року було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000238, внесеному до ЄРДР 04 квітня 2019 року, до трьох місяців, тобто до 30 серпня 2019 року (а.с. 124-126).

Після чого, у період 29 серпня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні виконувались вимоги ст. 290 КПК України (п. 24 розділу II Реєстру матеріалів досудового розслідування), який відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК України у строк досудового розслідування не враховувався до моменту закінчення ознайомлення сторін кримінального провадження з матеріалами досудового розслідування, після чого знову почався перебіг строків досудового розслідування кримінального провадження № 0000238, який на той момент становив 2 календарних дня.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000238, внесеному до ЄРДР 04 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, затверджений прокурором 29 серпня 2019 року (п. 25 розділу II Реєстру матеріалів досудового розслідування), тобто у межах строку досудового розслідування.

У свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до штампа вхідної кореспонденції Біляївського районного суду Одеської області ( до постановлення ухвали Одеського апеляційного суду від 15.11.2019 року про направлення кримінального провадження до Київського районного суду м. Одеси ) на супровідному листі від 04 вересня 2019 року № 110-1288-19 за підписом прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000238, внесеному до ЄРДР 04 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, надійшов до суду 06 вересня 2019 року шляхом передачі уповноваженій на його прийняття відповідальній особі Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 1).

Зазначені обставини щодо руху кримінального провадження, в тому числі і дат виконання вимог ст. 290 КПК України, затвердження та звернення до суду з обвинувальним актом, сторонами кримінального провадження не заперечувались під час апеляційного розгляду, а також не оскаржувались прокурором у поданій апеляційній скарзі.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні надійшов до суду після завершення строку досудового розслідування, а тому обґрунтовано задовольнив клопотання захисника та закрив кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно ж до змісту частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статусу обвинуваченого в порядку, передбаченому Законом.

З огляду на положення статті 2 КПК України, згідно з яким до кожного учасника кримінального провадження повинна бути застосована належна правова процедура, та істотне порушення загальної засади кримінального провадження, передбаченої статтею 28 КПК України щодо розумних строків, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 слід вважати таким, що не набули процесуального статусу обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновки Верховного суду, зроблені протягом 2021 року, з огляду на дату направляння обвинувального акту, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України були введені в дію 15 березня 2018 року і не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, щодо яких відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін. При цьому, суди при виборі й застосуванні висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, повинні застосувати останні правові висновки з метою єдності та послідовності судової практики, про що неодноразово наголошував Верховний Суд.

Разом із цим, суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, безпідставно не прийняв рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як убачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування, у вказаному кримінальному провадженні був накладений арешт на майно ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 травня 2019 року (справа № 496/1738/19, провадження № 1-кс/496/1042/19), від 20 травня 2019 року ( справа № 496/1461/19, провадження № 1-кс/496/1131/19 ), від 20 травня 2019 року (справа № 496/1838/19, провадження № 1-кс/496/1132/19), від 02 серпня 2019 року (справа № 496/1738/19, провадження №1-кс/496/1723/19).

З огляду на положення ч.4 ст.174 КПК України, виходячи з викладеного, враховуючи необхідність вирішення питання щодо скасування арешту майна, апеляційний суд вважає за необхідним скасувати арешт, накладений вищезазначеними ухвалами слідчих суддів.

Щодо необхідності скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 14 червня 2019 року (справа № 496/1738/19, провадження № 1-кс/496/1298/19), апеляційний суд зазначає, що її скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 червня 2019 року (номер провадження: 11-сс/813/1054/19, номер справи місцевого суду: 496/1738/19).

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Встановлені апеляційним судом обставини, відповідно до вимог ст.ст. 407, 409, 412 КПК України, визнаються колегією суддів як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при вирішенні питання щодо заходив забезпечення, що є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції у цій частині.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є частково обґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню підлягає частково.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407-409, 413, 418, 419, 532 КПК, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000238, внесеного до ЄРДР 04 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - змінити.

Доповнити резолютивну частину ухвали абзацом наступного змісту:

Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 травня 2019 року (справа № 496/1738/19, провадження № 1-кс/496/1042/19), від 20 травня 2019 року ( справа № 496/1461/19, провадження № 1-кс/496/1131/19 ), від 20 травня 2019 року (справа № 496/1838/19, провадження № 1-кс/496/1132/19), від 02 серпня 2019 року (справа № 496/1738/19, провадження №1-кс/496/1723/19).

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3