Ухвала

Іменем України

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 166/781/20

провадження № 51-97ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 12 січня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 12 січня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Стягнуто з засудженого в дохід держави процесуальні витрати, у розмірі 6905, 45 грн.

В порядку ст.100 КПК вироком вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційні скарги захисника та прокурора залишено без задоволення, а зазначений вирок місцевого суду - без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з 23 години 26 квітня до 5 години 27 квітня 2020 року, в АДРЕСА_1 , під час сварки з дружиною ОСОБА_6 , на ґрунті виниклих між ними неприязних відносин та ревнощів, умисно наніс їй не менше шістдесяти ударів дерев`яною палицею, руками, ногами, в різні частини тіла, чим заподіяв тілесні ушкодження, що ускладнились розвитком травматичного шоку, які по ступеню належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, що викликали смерть потерпілої.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди безпідставно відхилили клопотання сторони захисту про призначення медико-криміналістичних експертиз та дали неналежну оцінку доказам. Захисник зауважує, що вирок відносно ОСОБА_4 постановлений на припущеннях, а не на прямих доказах його винуватості.

Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За статтею ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.

Як убачається із судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і обґрунтовано визнані неспроможними. Колегія суддів погоджується з такими висновками судових інстанцій.

З судових рішень вбачається, що засуджений винним себе не визнав і повідомив суду свою версію подій. Суд, з`ясувавши позицію ОСОБА_4 , належним чином мотивував своє рішення про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК. Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань свідків, які хоч і не були безпосередніми очевидцями події, однак повідомили про характер відносин між засудженим та потерпілою; даних протоколів слідчих дій; висновків судових експертиз та інших доказів, зміст яких докладно відображено у вироку. Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Так свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 пояснили, що Хоцевичі жили погано, між собою конфліктували і сварились, ОСОБА_4 бив дружину ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_10 показав, що за місяць до смерті ОСОБА_6 демонструвала на тілі тілесні ушкодження, які їй заподіяв чоловік.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 показали про постійні ревнощі, побої потерпілої та погрози вбивством в її сторону. Свідок ОСОБА_15 вказує, що являється сестрою померлої, та близько двох років тому разом з чоловіком забрали Лідію до себе жити, оскільки обвинувачений її сильно побив і вона боялася залишатися з ним вдома. Через деякий час вона повернулась жити до чоловіка, але той почав її знову бити.

Отже, показання свідків спростовують показання засудженого про його взаємовідносини в сім`ї з потерпілою, як було зазначено у вироці місцевого суду.

Крім того, на записі з відеокамери, розташованої на перехресті вулиць Серпневої - Княгині Ольги в смт Ратне Ковельського району Волинської області встановлено, що потерпіла, 26 квітня 2020 року, о 22:25, ведучи у руках велосипед пройшла перехрестя, йдучи в напрямку вулиці Княгині Ольги.

Зазначене також підтверджує свідок ОСОБА_7 , в показаннях якої вказано, що вона бачила потерпілу ввечері 26 квітня 2020 року, яка йшла вулицею додому, ведучи в руках велосипед. потерпіла йшла рівно, не спотикалась і не падала.

Свідок ОСОБА_16 в показах підтвердив, що після того як ОСОБА_6 пішла від його додому, ввечері 26 квітня 2020 року о 22 годині, вона через півгодини зателефонувала і повідомила, що вже біля свого будинку, і в неї все добре.

Показання свідків спростовують зазначені у вироці твердження засудженого про стан потерпілої, яка згідно із його тверджень прийшла в стані алкогольного сп`яніння та почувала себе погано.

Винуватість засудженого підтверджується і висновком судово-медичної експертизи №71 трупа потерпілої ОСОБА_6 , за результатами якої виявлені тілесні ушкодження: множинні гематоми тіла з пошкодженням підшкірної жирової клітковини та м`язевої тканини тулуба, сідниць, нижніх і верхніх кінцівок, садна в ділянці обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, крововилив в м`які тканини тіла. Усі виявлені тілесні ушкодження виникли від численних ударних дій тупих твердих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею. Синці в ділянці спини, правої та лівої сідниці, правого та лівого стегна, лівого плеча, правої гомілки могли бути спричинені внаслідок дії тупих предметів продовгуватої форми, можливо дерев`яної палиці. Чим спричиненні інші тілесні ушкодження, достовірно встановити неможливо, але не виключається можливість їх утворення внаслідок дії кулаків рук, обутих чи босих ніг. Загалом кількість ушкоджень на тілі потерпілої становить не менше шістдесяти.

Зазначені у висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження потерпіла отримала після приходу додому, в житлі за місцем проживання, у період з 23 години 26 квітня до 5 години 27 квітня 2020 року, а не в будь-якому іншому місці. Згідно з висновком місцевого суду будь-яких сторонніх осіб в день смерті потерпілої в будинку не було.

Смерть ОСОБА_6 могла наступити в період з 9 години по 11 годину ІНФОРМАЦІЯ_2 за 6-12 годин від моменту отримання тілесних ушкоджень. Вказане підтверджується і показаннями допитаних в якості свідків працівників швидкої допомоги, які показали, що 27 квітня 2020 року, об 11:50 год, приїхали за викликом додому до засудженого. В житловому будинку оглянули потерпілу і встановили, що вона не подавала ознак життя, але її тіло було ще тепле. Проведена серцеволегенева реанімація на місці в житлі, результатів не дала, було констатовано настання смерті.

Причиною смерті ОСОБА_6 став травматичний шок важкого ступеню, який розвинувся в результаті отримання потерпілою множинних гематом тіла з пошкодженням підшкірно-жирової клітковини та м`язевої тканини нижніх і верхніх кінцівок.

Крім того, експертними дослідженнями виключена можливість отримання потерпілою травм під час падіння, а між заподіяними тяжкими тілесними ушкодженнями та смертю потерпілої встановлений причинно-наслідковий зв`язок.

Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів слідчих дій та експертних висновків, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку.

З огляду на вказану сукупність доказів колегія суддів має підстави вважати, що місцевий суд установив усі обставини, які з урахуванням ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і відповідно до цих обставин діяння засудженого обґрунтовано отримали юридично-правову оцінку за ч. 2 ст. 121 КК.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності та допустимості, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Щодо доводів захисника про те, що суди безпідставно відхилили клопотання сторони захисту про призначення медико-криміналістичних експертиз, то вони є необґрунтованими.

Згідно з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, висновок експерта містить докладний опис проведених експертом досліджень, за їх результатами експерт зробив заключення та надав обґрунтовані відповіді на запитання поставленні перед ним. Підстав для призначення медико-кримінальністичної експертизи не було. Із зазначеним погоджується і суд касаційної інстанції.

Касаційна скарга захисника не містить доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити цим судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення і з огляду на положення статей 412-414 КПК може бути підставами для їх скасування відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 12 січня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3