ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1499/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 639/2664/22 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки Харківської області матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 вересня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000028 від 11.01.2022 року, за частиною 2 статті 307 КК України,-

встановила:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , на 60 днів тобто до 18 листопада 2022 рок включно.

Залишено без змін ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.09.2022 року, якою визначено заставу в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 99 240,00 грн. (2 481,00 грн. x 40 = 99 240,00 грн.) у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Роз`яснено, що обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язано обвинувачену, після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду, протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі частини 5 статті 194 КПК України покладено на обвинувачену у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до суду, на першу вимогу;

- не відлучатися з міста Харкова, в якому вона проживає, без дозволу прокурора, або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснено обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Жовтневого районного суду м. Харкова, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 , з - під варти та повідомити усно і письмово прокурора, суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з - під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з - під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного мешкання - АДРЕСА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки судом не враховано та не взято до уваги відомості щодо особи обвинуваченої, стан її здоров`я, міцність соціальних зав`язків та наявність судимостей.

Крім цього вказує, що прокурором в клопотанні про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не заначено обставини які б свідчили про наявність ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Також посилається і на те, що матеріали провадження стосовно ОСОБА_6 не містять будь - яких повідомлень або доповідних дільничного інспектора щодо порушення ОСОБА_6 умов домашнього арешту. Разом з цим прокурором не надано жодних доказів про виклик ОСОБА_6 для проведення слідчих дій або про вручення будь - яких документів з приводу необхідності явки.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де мешкає зі своїм батьком інвалідом 1 групи, який потребує стороннього догляду, обвинувачена не знала, що стосовно неї зупинено досудове слідство та її оголошено у розшук, умови домашнього арешту не порушувала та постійно з`являлась до органів пробації з метою виконання попереднього вироку щодо неї за частиною 1 статті 309 КК України.

Апелянт вважає, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник та прокурор не з`явились, подали заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , суд виходив з тих обставин, що ризики, передбачені пунктами 1,3,5 статтею 177 КПК України, на теперішній час не зменшились, крім того врахував, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою злочинів, передбачених частиною 2 статті 307 КК України, які є тяжкими злочинами; тяжкості покарання, що загрожує їй у разі визнання винною у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченої, яка не має тяжких хронічних захворювань або інвалідності; дані про особу обвинуваченої, яка неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштована та не має постійного джерела доходу, та дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченій строку тримання під вартою на 60 днів.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді триманні під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином у зв`язку з чим обвинувачена може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, крім того у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 14.03.2022 року була оголошена у розшук, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Зважаючи, що причетність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджуються у тому числі і показами свідків, адреси яких відомі обвинуваченій з наданих їй протоколів досудового розслідування, колегія суддів, вважає що на стадії судового розгляду до моменту отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом ризик незаконного впливу на свідків продовжує існувати і на теперішній час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується в незаконному зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, вчинене повторно особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей обвинувачена ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченої від суду. Посилання захисника про наявність на утриманні ОСОБА_6 батька інваліда 1 групи не було підтверджено жодним доказом ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Крім того, ОСОБА_6 може продовжувати злочину діяльність й надалі вчиняти аналогічні дії, що пов`язанні з незаконним обігом наркотичних засобів, оскільки будучи засудженою вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2021 року за частиною 1 статті 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, після чого їй пред`явлена підозра у вчиненні нових кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України.

Вказані вище обставини свідчать про соціальну небезпечність обвинуваченої ОСОБА_6 ..

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 статті 177 КПК України, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченій, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого їй обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченій ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності правових підстав для зміни чи скасування ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 вересня 2022 року за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ..

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: