Справа № 502/966/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000366 від 24.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2022 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000366 від 24.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 01.07.2022 дане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання на 05.07.2022.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, яке мотивоване тим, що на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2022, стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.06.2022. В подальшому на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2022, стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.07.2022. У зв`язку з тим, що існує ризик щодо переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи неминучості покарання, оскільки обвинувачений зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , і у разі виїзду останнього до м. Миколаїв та не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або обрання більш м`якого запобіжного заходу це призведе до ухилення останнього від органів досудового розслідування та суду, а також до затягування судового розгляду у кримінальному провадженні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений та його захисник проти клопотання заперечували, вважали за необхідне обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий клопотання також підтримав.

Розглянувши клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч. 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ст.ст.131-132КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

На підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області

від 26.04.2022, стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.06.2022.

В подальшому на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2022, стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.07.2022.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч. 2 ст. 29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року зазначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, а саме у незакінченому замаху на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, та ч. 2 ст. 125 КК України, тобто у спричиненні умисному легкому тілесному ушкодженню, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , у зв`язку з вчиненням особливо тяжкого злочину та з метою уникнення притягнення останнього до кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто існує наявність ризиків, визначених п.п. 1,5 ст. 177 КПК.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні проступку та особливо тяжкого злочину, відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, з урахуванням ризиків, визначених п.п. 1,5 ст. 177 КПК, суд приходить до висновку про необхідність обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, стороною захисту не надано.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що злочин в якому обвинувачуються ОСОБА_5 вчинений із застосуванням насильства, що могло спричинити смерть потерпілого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 131, 176-178, 183-184,197, 314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Ізмаїльській установі виконання покарань УДПСУ в Одеській області (22), строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 вересня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1