Справа №293/1021/22
Провадження №1-кп/293/226/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001316 від 15.07.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вільськ, Черняхівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, військовозобов`язаного, має на утриманні одну неповнолітню дитини, працюючого керівником у ТОВ "СІ ЕН АЙ Україна"

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року продовжено до 22 серпня 2022 року.

Відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Згідно з ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року (зі змінами та доповненнями станом на 01.04.2022 року) - громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у термін, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших формувань, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Як військовозобов`язаний, ОСОБА_4 , будучи визнаний військово-лікарською комісією від 24.07.1998 придатним до проходження військової служби, зарахований в запас Збройних Сил України. Як старший лейтенант запасу ОСОБА_4 (особистий номер У-314051) перебуває з 27.08.1995 року на військовому обліку у дев`ятому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВОС НОМЕР_1 ).

З метою ухилення від проходження військової служби, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 №2232-ХІІ», ст.1, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65-2022 від 24.02.2022, нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, отримавши двічі повістки, у присутності працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , не з`явився за викликом до військомату, військово-лікарську комісію не пройшов.

19 квітня 2022 року посадовими особами дев`ятого відділу у смт Черняхів ІНФОРМАЦІЯ_3 складений відповідний комісійний акт.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , діючи умисно, не маючи на підставі ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважних причин неприбуття, звільнення чи відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, переслідуючи мету ухилення від її проходження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи належним чином ознайомлений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в подальшому у визначений у повістці день та час до дев`ятого відділу у смт Черняхів ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився.

Своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КK України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину частково визнав, вказав, що дійсно десь навесні цього року йому двічі співробітниками дев`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем роботи були вручені повістки про необхідність явки до відділу для отримання направлення для проходження медичної комісії, однак, він пояснив, що проходити службу та брати зброю до рук він не буде, зважаючи на життєві обставини, не зважаючи на будь-які релігійні переконання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що є офіцером відділення рекрутингу та комплектуваннядо дев`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 . Так, приблизно в другій половині березня 2022 він разом зі своїм колегою ОСОБА_6 прибули за місцем проживання ОСОБА_4 для вручення йому повістки для з`явлення до військомату на визначену дату. Так як ОСОБА_4 був відсутній за місцем проживання, вони направились за місцем його роботи, де військовозобов`язаному ОСОБА_4 було роз`яснено про його подальший призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до Збройних Сил України, необхідність явки до відділу для отримання направлення для проходження медичної комісії, та запропоновано отримати відповідну повістку. ОСОБА_4 зазначену повістку отримав, однак, вказав, що проходити службу він не буде та зброї до рук брати не буде. У визначену в судовій повістці дату та час ОСОБА_7 до військомату не з`явився.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтердив покази свідка ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що перебуває на посаді інструктора відділення рекрутингу та комплектування дев`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 та надав покази, що ним разом з працівником територіального відділу комплектації за місцем роботи ОСОБА_4 було вручено останньому повістку про необхідність з`явитися на певну дату до військомату, однак, він пояснив, що проходити службу не буде та, маючи на увазі свого брата, вказав, що "ми до рук зброї не візьмемо". У зв`язку з не з`явленням ОСОБА_4 до військомату, відносно останнього був складений комісійний акт.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- актом відмови від отримання повістки, складеним 19.04.2022 співробітниками дев`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджує факт не з`явлення ОСОБА_4 до військомату та подальшого проходження ним військової служби;

- листом Житомирської обласної військової адміністрації від 01.07.2022 за № 3741/2-22/31 про те, що до обласної комісії з питань альтернативної (невійськової) служби при Житомирській ОДА звернень від гр. ОСОБА_4 щодо звільнення його від призову на військову службу через релігійні переконання не надходило;

- послужною карткою на ОСОБА_4 , у якій підтверджено закінчення військової кафедри (підготовки) при Київському політехнічному інституті в 1994 році ВОС 441501 та присвоєння йому військових звань у 1995 році - лейтенант та у 1998 році - старший лейтенант; військову присягу на вірність народу України прийняв 25.06.1994 в Київському політехнічному інституті;

- алфавітною карткою форми №1, яка підтверджує, що ОСОБА_4 прийнятий на військовий облік офіцерів запасу 27.08.1995, видачу військового квитка серії НОМЕР_2 від 05.09.1995 (військово-облікова спеціальність 44/5007).

Суд, заслухавши думку прокурора, допитавши обвинуваченого, свідків та дослідивши письмові докази, а також докази, що характеризують особу обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 336 КК України, а саме як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченим покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Суд, відповідно до ст.65 КК України вирішуючи питання про призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно до ст.12 КК України, віднесений до категорії нетяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, постійне місце роботи, враховуючи активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є пом`якшуючою обставиною, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, дійшов висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 336 КК України.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) суд визнає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень (злочинів) можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень (злочинів) та виконає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Суд також не убачає підстав для обрання запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2,7, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік .

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми у судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок оголошений та підписаний 12.09.2022 о 17 годині 28 хвилин

Головуюча суддя ОСОБА_9