Справа № 570/3251/22
номер провадження 1-кп/570/348/2022
У Х В А Л А
іменем України
(запобіжний захід)
14 вересня 2022 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , захисники адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000348 від 11.07.2022 р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Рівне, Рівненської області, громадянина України, реєстр. та прож. АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, працював вантажником, не судимого згідно ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:
14.09.2022 р. прокурор подав до суду клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою. В обгрунтування клопотання вказано про існування ризиків, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. Вказуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого визначено до 16 вересня 2022 р. просив продовжити дію вказаного запобіжного заходу на 60 днів.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав та обгрунтувань, наведених у ньому.
Захисники адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вважаючи зазначене клопотання необгрунованим, просили відмовити в його задоволенні. Адвокат ОСОБА_5 звернулися до суду із клопотаннями про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання. За змістом цього клопотання зазначається про відсутність ризиків, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченого, вказують відомості що характеризують особу обвинуваченого, наявність роботи, соціальні зв`язки, відсутність намірів переховуватись від суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисників,вказуючи про відсутність наміру переховуватись від суду та просив задоволити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив звільнити обвинуваченого з-під варти. Повідомив про відшкодування йому заподіяної шкоди, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого та своє примирення із ним.

З`ясувавши обставини, заслухавши міркування прокурора, доводи захисників, пояснення обвинуваченого, дослідивши подані сторонами клопотання, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою обирає, скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. Порядок застосування тримання під вартою передбачено ст. 183 КПК.
Згідно положень ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Із матеріалів справи встановлено, що31.08.2022 р. до Рівненського районного суду Рівненської області із Рівненської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 18.07.2022 р. застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до до 16.09.2022 р. Вказана ухвала залишена без змін згідно ухвали Рівненського апеляційного суду від 04.08.2022 р.

Із урахуванням обставин справи, доводів та пояснень сторін провадження, суд вважає наявними на даний час ризики, зазначені у клопотанні прокурора та які були встановлені згідно вказаних судових рішень. У даному випадку суд погоджується з тим, що заявлені стороною обвинувачення ризики на даний час не зменшились та продовжують існувати.
Оскільки вказані вище ризики на даний час продовжують існувати, то суд вважає, що вони обумовлюють необхідність застосування щодо обвинуваченого відповідного запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
При вирішенні питання щодо заявленого прокурором клопотання суд враховує також і необхідність розгляду інших альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів для забезпечення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У даному випадку суд вважає, що прокурором не доведено обставин, які б свідчили про можливість запобігти цим ризикам виключно шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений проживав в сім`ї зі своїми батьками, був працевлаштований, позитвно характеризувався сусідами та із місця роботи, встановлено й щодо відшкодування потерпілому завданої шкоди. Вказана обставина, на думку суду свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, та є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, за місцем його проживання.

Крім того, суд зазначає, що саме лише посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (див ріш. ЄСПЛ «Мамедов проти Росії»). В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Таким чином, суд на даний час не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 найбільш суворого виду запобіжного заходу, та з урахуванням обставин кримінального провадження і встановлених даних щодо особи обвинуваченого, вважає, що цілодобовий домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 . Тому клопотання прокурора про тримання обвинуваченого під вартою та клопотання захисника про застосування особистого зобов`язання підлягають до задоволення частково з постановленням ухвали суду про застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При вирішенні питання про запобіжний захід суд враховує, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, окрім цілодобового домашнього арешту, не зможуть в повній мірі запобігти визначеним ризикам та зазначеним у клопотанні прокурора, забезпечити перебування обвинуваченого за місцем проживання, та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України. Враховується також, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. При цьому, судом взято до уваги пояснення сторін, учасників судового провадження, однак у даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що такі аргументи не переважують вимог громадського інтересу щодо забезпечення завдань кримінального провадження, та не вказують про наявність належних обгрунтувань для застосування іншого запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора та захисника задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. ч. 1 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за 0000348 від 11.07.2022 р. запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, на строк шістдесят днів, до "12" листопада 2022 р. включно.

Покласти на ОСОБА_7 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 - цілодобово.

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) носити електронний засіб контролю.

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинувачему, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особою, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого - до Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області НП України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, згідно ст. 395 КПК України.

Суддя ОСОБА_1