Справа № 466/1369/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/312/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 16 березня 2022 року,

з участю прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
вищевказаною ухвалою відмовлено засудженому ОСОБА_6 в заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.
Оскаржувана ухала мотивована тим, що засуджений ОСОБА_6 не надав достатніх доказів того, що він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення. При прийнятті рішення суд враховував зміст характеристики та довідки про наявність стягнень та заохочень, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий і неодноразово звільнявся умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався.
Не погоджуючись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задоволити його клопотання. Замінити засудженому ОСОБА_6 більш суворе покарання на менш суворе, застосувавши ст.82 КК України, оскільки він відбув половину покарання.
Вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки при її постановленні судом не враховано, що ОСОБА_6 відбув більше половини строку покарання. Також суд не взяв до уваги те, що він працевлаштований, старається довести, що став на шлях виправлення та дуже шкодує про свої вчинки.
Колегія суддів заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею 82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким, якщо засуджений став на шлях виправлення і після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, встановлено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Поряд з цим, у пункті 2 даної постанови визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 раніше судимий: 30.11.2001 Шепетівським міським судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі; 23.05.2002 Шепетівським міським судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі; 26.08.2004 Шепетівським міським судом Хмельницької області за ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки; 05.05.2005 Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 02.08.2007 умовно-достроково на невідбутий термін покарання 1 рік 20 днів; 26.12.2007 Жидачівським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 14.11.2011 по відбуттю покарання; 28.05.2012 Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 14.02.2013 Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 19.08.2014 умовно-достроково на невідбутий термін покарання 9 місяців 24 дні; 23.05.2017 Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у термін відбування покарання зараховано термін попереднього ув`язнення з 23.06.2016 по 19.07.2017 включно. Ухвалою від 23.08.2018, відповідно до ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання на обмеження волі строком 1 рік 4 дні. Звільнений 24.09.2019 умовно-достроково на невідбутий термін покарання 1 місяць 18 днів.
По даній справі засуджений: 17.06.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
30.09.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185, ч. ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.
Початок строку покарання 07 лютого 2020 року, кінець строку покарання 07 лютого 2024 року.
Згідно характеристики, затвердженої 25.02.2022 начальником Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)», засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в установі допустив одне порушення встановлених вимог режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності Адміністрацією установи не заохочувався. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно, На профілактичному обліку в установі не перебуває. Участі у роботах благоустрою установи не приймає. Не відвідує самодіяльні організації, не проявляє розумну соціально-корисну активність в ї організації. Не відвідує релігійні обряди та богослужіння. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», прагне до її реалізації.
Відповідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. За змістом даної норми заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду.

Частиною1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого є процесом позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Так, враховуючи дані особової справи засудженого ОСОБА_6 , що містять інформацію про негативну та посередню поведінку засудженого протягом усього часу відбування покарання, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що засуджений ОСОБА_6 не надав достатніх доказів того, що він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , про необґрунтованість судового рішення, оскільки викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо наявності одного стягнення та відсутності заохочень.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову засудженому ОСОБА_6 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову засудженому ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 16 березня 2022 року відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.82 КК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 16 березня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4