Справа № 301/269/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/822/20 за зміненою апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 13.05.2020.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Верхні Ремети Іршавського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з початковою освітою, непрацюючий, одружений, в силу ст.89 КК України не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 01(одного) року не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Сахновщина Машківського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з початковою освітою, непрацюючий, не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 01(одного) року не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: чоловічу куртку з надписом «NIKE», карту для виплат «ПриватБанк» НОМЕР_1 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 повернуто потерпілому ОСОБА_12 ; 7 недопалків з цигарок, які поміщені в паперовий конверт, 2 недопалки цигарок, які поміщені в паперовий конверт та пачка з-під цигарок з написом «Прима срібна», яка поміщена в паперовий конверт білого кольору, що здані на зберігання в кімнату речових доказів Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області знищено.
Згідно вироку, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
21.01.2020 біля 23 год. 10 хв. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи по вул.Центральній с.Брід Іршавського району, в стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті знайти кошти для подальшого вживання алкогольних напоїв та керуючись раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, визначивши об`єктом свого злочинного посягання ОСОБА_12 , який був одягнутий в спортивну куртку марки «NIКЕ» та сидів на лавці біля приміщення сільської ради с.Брід, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , підійшли до останнього та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, відкрито заволоділи балоновою курткою ОСОБА_12 вартістю 500 грн. та грошима в сумі 500 грн., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися ним на власний розсуд.
В апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинувачених, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що не відповідає ст.65 КК України. Просить вирок суду від 13.05.2020 в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, та на підставі ст.71 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 01(один) місяць. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції належно не врахував тяжкість та обставини скоєного обвинуваченим злочину, його суспільну небезпечність, вчинений в групі осіб, за попередньою змовою, непрацюючий, що спонукатиме його до вчинення нових злочинів, що не давало суду першої інстанції підстав для застосування ст.75 КК України. Окрім того, судом не враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення корисливого злочину проти власності, вчинив злочин під час іспитового строку, що також не давало суду підстав для повторного звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Також з урахуванням того, що ОСОБА_6 під час іспитового строку, встановленого вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018, вчинив новий злочин, є необхідність застосувати при призначенні покарання положення ст.71 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник адвокат ОСОБА_13 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на її безпідставність й необґрунтованість . Вважає, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_14 з дотриманням вимог ст.ст.65, 75 КК України. Також захисник констатує, що ОСОБА_6 був засуджений не за вчинення ним корисливого злочину проти власності, а за злочин проти громадського порядку та моральності. Окрім того, звертає увагу що вироком Іршавського районного суду від 14.03.2018 ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі, а не до позбавлення волі, як про це зазначає прокурор. Таким чином, на думку захисника обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно до ухвали Іршавського районного суду від 26.03.2019 був звільнений від покарання, призначеного вироком цього ж суду від 14.03.2018 у зв`язку із закінченням іспитового строку, що відповідає вимогам та нормам чинного законодавства. Просить вирок суду від 13.05.2020 щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
14.04. 2022 прокурор змінив апеляційну скаргу, просив вирок Іршавського районного суду від 13.05.2020 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з порушенням вимог ст.349 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених, які не заперечили проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурором, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів зміненої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів(ч.3 ст.370 КПК, з урахуванням ст.94цього Кодексу).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом,
який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_6 не дотримано.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч.3 ст.349 КПК України, застосована бути не може.
Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15.07.2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вказаних вимогзакону не дотримався.
Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проте, зміст технічного запису судового засідання та журнал судового засідання від 13. 05.2020 свідчать про те, що зазначені положення норм процесуального законодавства учасникам кримінального провадження, зокрема обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_11 належним чином роз`яснені не були, та суд не переконався чи зрозуміло обвинуваченим ці положення закону. З цього ж журналу судового засідання не вбачається належне проведення судом дій, передбачених ст.349 КПК України, натомість об`єктивно вбачається, що стадія визначення судом обсягу доказів, що підлягають дослідженню та допит обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відбулися формально, протягом двох хвилини, що не можна вважати належним виконанням судом першої інстанції вимог ч.4 ст.349 КПК України.
Більш того, із журналу судового засідання від 13.05. 2020, а також технічного запису цього засідання, вбачається, що як обвинувачений ОСОБА_6 , так і обвинувачений ОСОБА_11 , за пропозицією головуючого надати показання, зазначили, лише те, що погоджуються з обставинами вказаним у обвинувальному акті, а також на запитання прокурора показали, що курточку потерпілого не викрадали, що не може свідчити про повне і безумовне визнання ними своєї вини в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні.
Отже, прийнявши рішення про недоцільність дослідження доказів, без виконання вимог ч. 3 ст.349 КПК України, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи формальним допитом обвинувачених, який тривав всього близько двох хвилин, дослідженням лише письмових доказів, які були надані прокурором, та провів судове слідство без належного виклику свідків.
Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені п.п.10,13,16 ст.7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.
Згідно п.3 ч.1, ч. 2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, апеляційний суд уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , обвинувачених за ч.2 ст.186 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитати обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , свідків у
кримінальному провадженні, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України, про що обґрунтовано йдеться в зміненій апеляційній скарзі прокурора, а також ретельно перевірити доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404,405,407,412,415,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Змінену апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 13.05.2020 щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ,- скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: