Справа № 183/1400/22
№ 1-кп/183/828/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000139 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пермь, Російської Федерації, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за контрактом начальника вогневого містечка (самохідної артилерії) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 90 (по стройовій частині) від 26 квітня 2019 року, сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1 (по стройовій частині) від 04 січня 2022 року його призначено на посаду начальника вогневого містечка (самохідної артилерії) та сержант ОСОБА_3 приступив до виконання службових обов`язків відповідно до займаної посади.
Сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем служби за контрактом, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Так, постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 сержанта ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини в умовах особливого періоду. Однак, сержант ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та протягом року повторно не з`явився вчасно на службу, без поважних причин, в умовах особливого періоду за наступних обставин:
Зокрема, 04 січня 2022 року, наказом № 1 командира військової частини НОМЕР_1 , сержанту ОСОБА_3 було надано щорічну основну відпустку за станом здоров`я терміном 30 діб, тобто 03 лютого 2022 року сержант ОСОБА_3 повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх службових обов`язків за посадою.
Однак, 03 лютого 2022 року, сержант ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно протягом року, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, до 08 лютого 2022 року, коли сержант ОСОБА_3 самостійно прибув у розташування військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та приступив до виконання службових обов`язків, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.
Крім того, 14 лютого 2022 року, сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно протягом року, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи будь-яких заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 28 лютого 2022 року, коли сержант ОСОБА_3 , самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та приступив до виконання службових обов`язків, чим знову припинив вчиняти кримінальне правопорушення.
Таким чином, 14 лютого 2022 року, сержант ОСОБА_3 , умисно, повторно протягом року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 28 лютого 2022 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєних ним злочинів і жодної з них він не оспорює. Від надання детальних показань відмовився користуючись наявним у нього правом. Підтвердив, що 26.04.2019 року він заключив контракт з ЗСУ і проходив військову службу на посаді інструктора навчального батальйону, а в подальшому призначений на посаду начальника вогневого містечка. Дійсно в 2021 році його було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової частини. 03.01.2022 року, йому було надано чергову відпустку тривалістю 30 календарних діб, з якої він 03 лютого 2022 року не з`явився вчасно на службу, в зв`язку з сімейними обставинами, повернувшись до військової частини 08.02.2022 року, також в подальшому дійсно 14.02.2022 року самовільно залишив військову частину, через вживання алкогольних напоїв, а 28 лютого 2022 року самостійно повернувся до військової частини. Запевнив суд що висновки для себе зробив, у скоєному щиро кається та бажає продовжувати військову службу.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєні кримінальні правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), а також як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєні ним злочини відносяться до категорії тяжких, а обставиною, що обтяжує його покарання згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину повторно.

Разом з тим, обвинувачений вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.27,28,29), за місцем проходження служби характеризується задовільно (а.п.16), має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.25), продовжує проходити військову службу, є учасником бойових дій (а.п.24).

Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1