Справа № 303/2799/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/416/20, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02. 09. 2019.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з незакінченою середньою освітою, не одружений, не працюючий, в порядку статті 89 КК України не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Начальником Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області полковником поліції ОСОБА_10 03.04.2019, для забезпечення вимог Мукачівського міськрайонного суду, був створений конвой у складі: поліцейського водія відділення конвойної служби ITT №2 ГУ НП в Закарпатській області капрала поліції ОСОБА_11 , поліцейського відділення конвойної служби ITT №2 ГУ НП в Закарпатській області, сержанта поліції ОСОБА_12 , поліцейського відділення конвойної служби ITT №2 ГУ НП в Закарпатській області, рядового поліції ОСОБА_13 та поліцейського відділення конвойної служби ITT № 2 ГУ НП в Закарпатській області, капрала поліції ОСОБА_14
03.04.2019 близько 12 год., після закінчення судового засідання ОСОБА_6 , під час конвоювання поводився зухвало, відмовлявся виконувати законні вимоги працівників поліції, висловлювався нецензурною лайкою, на неодноразові зауваження припинити протиправні дії не реагував. При поміщенні до спеціального автомобіля «Автозак», який знаходився на подвір`ї суду в м.Мукачево по вул.К.Беляєва, 8/14, ОСОБА_6 вчинив насильство стосовно працівника правоохоронного органу.
Зокрема ОСОБА_6 , перебуваючи в середині спеціального автомобіля «Автозак», діючи умисно, усвідомлюючи, що вказані особи одягнені у формений одяг і є працівниками поліції, перебувають на службі та виконують службові обов`язки, з метою перешкоджання законної діяльності працівників поліції щодо конвоювання останнього, вчинив щодо них активні дії, які виразилися у тому, що після зняття поліцейським відділення конвойної служби ІТТ №2 ГУНП в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_14 , з рук ОСОБА_6 спецзасобів «кайданок»,
останній різко наніс ОСОБА_14 правою ногою один удар в область великого пальця правої ноги та один удар правою рукою, затиснутою у кулак, в область лівої частини обличчя, внаслідок чого, ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій виличній області, травматичного набряку м`яких тканин великого пальця правої стопи.
Вказані вище тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.
Від отриманих тілесних ушкоджень поліцейський відділення конвойної служби ІТТ № 2 ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_14 розгубився, де в той час іншими працівниками поліції було застосовано заходи фізичного впливу до ОСОБА_6 , після чого останнього було поміщено до спецкамери №1 спеціального автомобіля «Автозак».
В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вироку суду від 02. 09. 2019 щодо ОСОБА_6 скасувати та закриття провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Захисник вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок надмірної суворості. На думку захисника, судовий розгляд та вирок суду щодо ОСОБА_6 не відповідають положенням ст.ст.62, 129 Конституції України, ч.ч.2,4 ст.17, ч.3 ст.373 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини. Покарання ОСОБА_6 призначено без належного врахування даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин, які стали причиною вчинення ним кримінального правопорушення, зокрема те, що потерпілий свідомо ігнорував прохання обвинуваченого відвести його до вбиральні. Такі дії працівника поліції за змістом ст.3 Конвенції про захист права і основоположних свобод слід розцінювати як нелюдське поводження, що принижує гідність ОСОБА_6 , оскільки останній був змушений терпіти біль та незручності, які після застосування до нього потерпілим насильства у вигляді поштовху до машини, спровокували ОСОБА_6 відштовхнути потерпілого. Зазначені обставини, давали підстави суду першої інстанції призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, що відповідало б вимогам ст.50 КК України. Крім того вказує і на те, що в судовому засіданні жодними доказами не встановлено наявність у обвинуваченого умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, натомість взято до уваги висновок експерта №73/19 від 12.04.2019 про наявність у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, який є недопустимим доказом, оскільки ухвала про призначення судово-медичної експертизи була винесена до оголошення ОСОБА_6 підозри, чим позбавлено останнього бути присутнім під час проведення судово-медичної експертизи та заявити відвід експерту, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист. Висновок експерта про наявні у потерпілого тілесні ушкодження не узгоджується з первинним оглядом потерпілого, а його зміст та зазначені висновки не відповідають вимогам ст.102 КПК України, Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Крім того звертає увагу на необхідність критичної оцінки висновку за результатами службового розслідування, оскільки такий не містить відомостей про причини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, посилань на нормативні акти, відповідно до яких діяв потерпілий та правову оцінку дій останнього щодо відмови провести обвинуваченого до вбиральні. Також вказує і на те, що покази надані потерпілим та
свідками щодо місця розташування учасників конфлікту істотно різняться. Судом безпідставно проігноровано покази обвинуваченого про те, що свідки не могли бачити механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень, оскільки знаходились за межами автомобіля. Зазначені показання обвинуваченого, за відсутності у матеріалах кримінального провадження, протоколу слідчого експерименту, не спростовані. Крім того, вказує і на те, що складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не містить мети вчинення кримінального правопорушення, що також вплинуло на здійснення обвинуваченим належного захисту від обвинувачення та не відповідає викладеній у рішеннях «Маттоціа проти Італії» від 25. 07. 2000, «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, практиці Європейського суду з прав людини щодо належного пред`явлення обвинувачення. Про невідповідність вимогам складеного щодо ОСОБА_6 обвинувального акта, на її думку, свідчить і зазначена у ньому ствердна вказівка про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, що є недоспустимим на цій стадії та свідчить про порушення презумпції невинуватості. Зазначені порушення при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.345 КК України не доведено «поза розумним сумнівом», що є підставою для скасування вироку суду.
До початку розгляду кримінального провадження апеляційним судом по суті обвинувачений ОСОБА_6 20.08.2022 подав до апеляційного суду заяву, в якій відмовився від апеляційних вимог.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав заяву про відклик апеляційної скарги та просив закрити відносно нього апеляційне провадження, думку прокурора, який не заперечив проти закриття апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія судів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, оскільки обвинувачений відмовився від апеляційної скарги, а інші учасники судового розгляду апеляційні скарги на вирок не подавали.
Відповідно до ст.403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи положення ч.1 ст.403 КПК України, а також те, що обвинувачений в інтересах якого подана апеляційна скарга відмовився від неї, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст.403,404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційне провадження 11-кп/4806/416/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2019 щодо ОСОБА_15 ,- закрити.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: