Номер провадження: 11-сс/813/807/22
Справа № 494/1091/21 1-кс/494/284/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Березівської обласної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 03 червня 2022 року про відмову у накладанні арешту на майно у кримінальному провадженні №000006 від 03.08.2021 року відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою клопотання старшого слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №000006 від 03.08.2021 року про накладення арешту на майно залишено без задоволення.
Рішення суду мотивоване тим, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор ОСОБА_7 направив апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що:

- ст.173 КПК України не містить жодних вимог щодо витребування слідчим суддею у сторони обвинувачення доказів щодо наміру підозрюваного відчужувати майно;

- безпідставними є посилання слідчого судді на відсутність у кримінальному провадженні цивільного позову, адже відповідний позов подається разом із направленням до суду обвинувального акту.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про накладання арешту на земельну ділянку площею 16,9656 га, у розмірі частки Ѕ, розташовану за адресою: Одеська область, Миколаївський район, с/рада Миколаївська (кадастровий номер :01:004:0055), яка згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиції учасників судового розгляду.
15.06.2022 року на електрону пошту апеляційного суду від прокурора ОСОБА_9 надійшов лист, у якому він підтримав доводи та вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив проводити засідання без участі прокурора.

Підозрювана ОСОБА_6 у судовому засіданні наполягала на законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, просила залишити її без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст.131 ч.1, ч.2 п.5 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частина 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вище вимог дотримався в повному обсязі.

Щодо доводів прокурора про безпідставність посилань слідчого судді на відсутність у кримінальному провадженні цивільного позову, апеляційний суд зауважує, наступне.

Зі змісту поданого слідчим до слідчого судді клопотання про арешт майна вбачається, що, звертаючись до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт майна, слідчий посилався на необхідність забезпечення цивільного позову щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, та спалити штрафу, відповідно до санкції інкримінованої підозрюваній ч.1 ст. 366 КК України, у випадку визнання її винною.

Між тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню ( ст. 3 КПК України).

Відтак, апеляційний суд вважає послідовним та обґрунтованим надання слідчим суддею оцінки наведеному у клопотання майну, відповідно до вимог п. 4 ч.ч. 2,6,8 ст. 170 КПК України.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтвердили слідчому судді відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, підтверджено такі обставини було і у апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий.

Окрім того, ані слідчим та прокурором слідчому судді, ані прокурором у апеляційній скарзі не надано жодних належних та достатніх доказів вартості вказаної ділянки.

Тож обґрунтованим є висновок слідчого судді невідповідність у даному випадку накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, вимогам ч.ч. 6, 8 ст. 170 КПК України.

Щодо зауважень прокурора ОСОБА_7 про те, що відповідний цивільний позов подається разом із направленням до суду обвинувального акту, апеляційний суд, відхиляючи їх як безпідставні та такі, що суперечать положенням чинного КПК України, звертає увагу апелянта на зміст ч.1 ст. 128, ч.6 ст. 170 та глави 17 КПК України, з якого вбачається під час кримінального провадження до початку судового розгляду цивільний позов може бути подано зокрема і до підозрюваного.

Зауваження апелянта про те, що ст.173 КПК України не містить жодних вимог щодо витребування слідчим суддею у сторони обвинувачення доказів щодо наміру підозрюваного відчужувати майно апеляційний суд відхиляє, погоджуючись із висновком слідчого судді про недоведеність необхідності накладання відповідного обмеження на наведене у клопотання майно, з огляду на наступне.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.

Як обґрунтовано було зазначено у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слідчим суддею, клопотання про накладення арешту не містить, а у судовому засіданні прокурор та слідчий не довели наявності будь-яких ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які б свідчили, що належне підозрюваній ОСОБА_6 майно може бути нею приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено або ж відчужено.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст. 170 та глави 17 КПК України та на підставі наданих матеріалів, оцінив всі обставини і належним чином вмотивував своє рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, з урахуванням всього вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 403, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Березівської обласної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 03 червня 2022 року про відмову у накладанні арешту на майно у кримінальному провадженні №000006 від 03.08.2021 року відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4