справа № 362/2185/22
провадження № 1-кп/362/465/22
ВИРОК
Іменем України
15.09.2022

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 09 квітня 2020 року за № 0000703 щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Застугна Васильківського району Київської області, українець, громадянин України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області, має середню освіту, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягнутий до кримінальної відповідальності:

вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року за частиною 1 статті 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень; ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року призначене цим вироком покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин; відповідно до повідомлення Обухівського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 19 серпня 2021 року знятий з обліку 13 серпня 2021 року по відбуттю строку покарання;

вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року за частиною 2 статті 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 309 КК України.

У судовому розгляді взяли участь:

прокурор ОСОБА_4 ;

обвинувачений ОСОБА_3 ;

захисник ОСОБА_5 .

Суд установив:
09 квітня 2020 року близько 16:00 ОСОБА_3 перебував у закинутій будівлі за адресою: вул. 1-го Травня, с. Кулибаба, Обухівський район, Київська область, де побачив суху речовину рослинного походження зеленого кольору, зовні схожу на наркотичну, після чого у нього виник прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. В подальшому, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, усвідомлюючи, що вказана речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, всупереч положенням статей 12, 15, 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ОСОБА_3 взяв до рук вищевказану речовину рослинного походження зеленого кольору, частину якої помістив до полімерного пакету, а частину до двох паперових згортків, тим самим незаконно придбав для власного вживання без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Після чого ОСОБА_3 направився у своїх справах, чим розпочав зберігання особливо небезпечної наркотичної речовини канабісу.

У подальшому, 09 квітня 2020 року о 18:25, неподалік будинку № 52 по вул. 1-го Травня в с. Кулибаба Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 затримано в порядку статті 208 КПК України та в ході проведення особистого обшуку в останнього виявлено полімерних пакет та два паперових згортки з речовиною рослинного походження зеленого кольору канабісом масою в перерахунку на висушену речовину 28,74 г., 0,26 г. та 0,20 г., загальна маса в перерахунку на висушену речовину 29,20 г., що відповідно до Таблиці № 1 наказу від 01 серпня 2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» перевищує невеликі розмірі (до 5,0 г.) та не становить великих розмірів (від 500 до 2500 г.).

Відповідно до Списку № 1 «Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в Таблиці № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою КМУ від 06 травня 2022 року № 770, канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та пояснив, що в зазначений день дійсно навесні 2020 року він знайшов по вул. 1-го Травня в с. Кулибаба речовину рослинного походження зеленого кольору, яку забрав з собою, та цього ж дня був зупинений працівниками поліції.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним поза розумним сумнівом пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує його діяння за частиною 1 статті 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, беручи до уваги приписи статті 65 КК України, виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, в силу статті 12 цього Кодексу є кримінальним проступком.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд установив, що він зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується посередньо, має середню освіту, неодружений, офіційно не працює, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше судимий: 10 вересня 2021 року Васильківським міськрайонний судом Київської області за частиною 2 статті 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки.

Суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року за частиною 1 статті 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Відповідно до повідомлення Обухівського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 19 серпня 2021 року знятий з обліку 13 серпня 2021 року по відбуттю строку покарання. У силу пункту 2-1 частини 1 статті 89 КК України вважається таким, що не має судимості за цим вироком.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах передбаченої частиною 1 статті 309 КК України (у редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) санкції у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Також суд зазначає, що подія інкримінованого кримінального правопорушення відбулась 09 квітня 2020 року, тобто до постановлення вищенаведених попередніх вироків суду від 25 вересня 2020 року (з урахуванням ухвали суду від 04 березня 2021 року про заміну покарання на громадські роботи), покарання за яким ОСОБА_3 відбув, і від 10 вересня 2021 року, яким його звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до частини 3 статті 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час частина 3 статті 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань (див. постанову Верховного Суду від 9 серпня 2022 року у справі № 359/4720/20).

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Суд також виходить з того, що якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі частини 4 статті 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками (див. постанову Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17).

Суд установив, що попередній вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки, залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу.

Отже, щодо вироку суду від 10 вересня 2021 року підстави для застосування частини 4 статті 70 КК України відсутні та останній належить виконувати самостійно.

Що стосується вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, яке в подальшому замінено ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2021 року на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, суд зазначає, що в даному випадку слід застосувати приписи частини 4 статті 70 КК України.

Відтак, на підставі частини 1, 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком суду від 25 вересня 2020 року, яке замінено ухвалою суду від 04 березня 2021 року на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, суд визначає остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі частини 2 статті 124 КПК України із засудженого на користь держави слід стягнути документально підтверджені процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись статтями 100, 124, 369-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

2. На підставі частин 1, 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року та заміненим ухвалою цього суду від 04 березня 2021 року на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

3. На підставі частини 4 статті 70 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання повністю відбуте покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року, заміненим ухвалою цього суду від 04 березня 2021 року на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, та вважати дане покарання відбутим.

4. Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки, виконувати самостійно.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 копійок.
6. Речові докази, передані на відповідальне зберігання до відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції ГУНП у Київській області, а саме канабіс загальною масою в перерахунку на висушену речовину 29,20 г. (спец.пакет EXP0394643) знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1