Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4171/19
Провадження № 1-кп/279/87/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростень кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002030 від 28.12.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, уродженця

м.Новокузнецьк, Кемеровської обл., Росія, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , одруженого, осіб на утриманні не має, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.298 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 22.08.2017 року о 01-00 год. за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи умисел на пошкодження частини об`єкту культурної спадщини, а саме пам`ятника «Молоді Коростенщини XX століття», який являється пам`яткою історії місцевого значення, що розташований в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 умисно пошкодили із застосуванням фізичної сили шляхом зривання мідних частин облицювання, якими окантований вищевказаний пам`ятник та після вчинення протиправних дій з місця події зникли.
Повторно 09.12.2017 року близько 00 години 30 хв., ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи умисел на пошкодження частини об`єкту культурної спадщини, а саме пам`ятника «Молоді Коростенщини XX століття», який являється пам`яткою історії місцевого значення, що розташований в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 умисно пошкодили із застосуванням фізичної сили шляхом зривання мідних частин облицювання, якими окантований вищевказаний пам`ятник та після вчинення протиправних дій з місця події зникли.
Повторно 29.01.2018 року близько 01 години 20 хв., ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи умисел на пошкодження частини об`єкту культурної спадщини, а саме пам`ятника «Молоді Коростенщини XX століття», який являється пам`яткою історії місцевого значення, що розташований в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 умисно пошкодили із застосуванням фізичної сили шляхом зривання мідних частин облицювання, якими окантований вищевказаний пам`ятник та після вчинення протиправних дій з місця події зникли.
Повторно 14.03.2018 року близько 00 години 10 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на пошкодження частини об`єкту культурної спадщини, а саме: пам`ятника «Невідомому солдату», який являється пам`яткою історії місцевого значення, що розташований в м.Коростень по вул.Івана Франка умисно пошкодив із застосуванням фізичної сили шляхом зривання мідних частин облицювання, якими окантований вищевказаний пам`ятник та після вчинення протиправних дій з місця події зник.
Повторно 28.05.2018 року близько 00 години 50 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на пошкодження частини об`єкту культурної спадщини, а саме: пам`ятника «Невідомому солдату», який являється пам`яткою історії місцевого значення, що розташований в АДРЕСА_4 умисно пошкодив із застосуванням фізичної сили шляхом зривання мідних частин облицювання, якими окантований вищевказаний пам`ятник та після вчинення протиправних дій з місця події зник.
Своїми умисними діями, які виразились в пошкодженні частин об`єктів культурної спадщини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 298 КК України.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченим ч.2 ст.298 КК України визнав повністю. При цьому, обвинувачений підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час таємно викрав чуже майно, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому. Представник потерпілого ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити в її відсутність, щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена. Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст.298 КК України, як пошкодження частин об`єктів культурної спадщини, вчинене за попередньою змовою групою осіб .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України, п.1 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. В судовому засіданні встановлено, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.67 КК України судом не встановлено. Згідно ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.298 КК України є нетяжким злочином. Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді обмеження волі. Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому.
Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 , за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках не перебуває, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Арешт на майно не накладався. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати в кримінальному провадженню відсутні. Керуючись ст.ст. 349, 374-376 КПК України,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.298 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 1 (один) рік 6 місяців.
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у провадженні, а саме: рюкзак «adidas», який зберігається в кімнаті речових доказів при ВП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - повернути ОСОБА_4 ; металеві пластини жовто-сірого кольору, які поміщено в сейф-пакет №4369611, який зберігається в кімнаті речових доказів при ВП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.
Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1 Копія згідно з оригіналом: