ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2307/22 Справа № 191/719/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 28.03.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вивчивши відомості про особу засудженого ОСОБА_7 , характеристика якого не є позитивною, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, а також минулу його поведінку щодо звільнення двічі умовно-достроково, що характеризує засудженого з негативного боку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення. Наявність у засудженого лише трьох заохочень, а також його працевлаштування на виробництві установи, не можуть бути єдиною підставою для його умовно-дострокового звільнення.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить вказану ухвалу змінити та ухвалити своє рішення, яким повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає, що висновок суду щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення ґрунтується на не повних характеризуючих матеріалах, а шлях виправлення засудженого, щире каяття та інше не розглядалось взагалі.
Вказує, що йому в суді першої інстанції не надали можливість розглянути справу в присутності захисника.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали та зазначає, що отримав ухвалу 11.06.2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Вирішуючи питання про поновлення засудженому ОСОБА_7 строку на подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу колегією суддів встановлено наступне.
Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 26), ОСОБА_7 отримав копію оскаржуваного рішення 10.06.2022 року, а апеляційну скаргу останній подав 17.06.2022 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 395 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів залишає без розгляду апеляційну вимогу засудженого ОСОБА_7 про поновлення йому строків на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з поданням скарги в межах строків апеляційного оскарження.
Так, відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2019 року, за яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Початок строку відбування покарання: 16.01.2019 року. Кінець строку відбування покарання: 16.02.2023 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в установах виконання покарань перебуває з 21.01.2019 року. Під час утримання в УВП №4 м. Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 12.06.2019 року та по теперішній час ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)». Характеризується посередньо, має 3 заохочення та 1 стягнення, яке погашено в установленому законом порядку. Працевлаштований на виробництві установи ТОВ «УКРВТОРСНАБ».
Невідбута частина покарання станом на 19.05.2022 року складала 8 місяців 27 днів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що на даний час ОСОБА_7 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого, що висновок суду щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення ґрунтується на не повних характеризуючих матеріалах, на думку колегії суддів є суб`єктивною думкою засудженого.
Як вбачається з матеріалів справи та технічного запису судового засідання, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив всі обставини провадження, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що йому в суді першої інстанції не надали можливість розглянути справу в присутності захисника, є безпідставними, оскільки як вбачається з журналу та технічного запису судового засідання від 19.05.2022 року засудженому було роз`яснення його право мати захисника. На запитання головуючого ОСОБА_7 повідомив суду що свої інтереси буде захищати сам.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції під час перевірки провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4