Справа № 161/274/22 Провадження №11-кп/802/385/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002212, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, раніше судимого:

вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2012 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.296, ч.1 ст.121, ст.ст.70,71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, звільнений по відбуттю строку покарання 23.12.2016,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців;

-за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку рахувати обвинуваченому ОСОБА_7 з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній цілодобовий домашній арешт.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду, 11.09.2021, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи неподалік магазину «Вишенька», що за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності буд. 26а, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , який мав місце на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю. У подальшому, коли потерпілий намагався підвестись, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, наніс іще один удар кулаком правої руки та два удари правою ногою в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_9 . Після того, як потерпілий піднявся з землі, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, утримуючи в лівій руці розбиту скляну пляшку, умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар вказаним предметом в праву ділянку грудної клітки справа та один удар в ділянку живота потерпілого, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого поранення грудної клітки справа з наявністю рани по середньо-ключичній лінії в 4 міжребер`ї, рани на передній черевній стінці дещо вище пупка, забійних саден обличчя.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 693 від 17.09.2021 року непроникаюче поранення грудної клітки справа з наявністю рани по середньо-ключичній лінії в 4 міжребер`ї, рана на передній черевній стінці дещо вище пупка за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 6 діб, забійні садна обличчя за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_7 , 18 вересня 2021 року, близько 22 години 30 хвилин, знаходячись неподалік магазину «Вишенька», що за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності буд. 26а, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відкрито заволодів майном останніх.
Так, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_10 , після чого наніс останньому один удар коліном правої ноги у ділянку обличчя, від якого потерпілий впав на землю, а у подальшому, коли потерпілий продовжував лежати на землі, ОСОБА_7 наніс останньому ряд ударів ногами та руками в голову ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця з саднами в ділянці лівої вушної раковини, синця з забоєм м`яких тканин на лобно-скроневій ділянці голови справа, садна на лобно-тімяній ділянці голови справа, які згідно висновку судово-медичного експерта № 706 від 22.09.2021 за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 спричинив один удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_11 , внаслідок якого останнім впав на землю, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці спинки носа з поширенням на ділянки нижніх повік обох очей, яке згідно висновку судово-медичного експерта №705 від 22.09.2021 за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 висловив вимогу про передачу йому цінних речей, наявних у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на що з метою припинення злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 передав останньому мобільний телефон марки «Samsung j 100h Galaxy j1» білого кольору, вартістю 700 гривень, а потерпілий ОСОБА_11 передав ОСОБА_7 смарт-годинник «Smart GT 08» чорного кольору, вартістю 400 гривень.
Своїми вищевказаними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 700 гривень та потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 400 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується умисне нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, про безпідставне та невмотивоване застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, наведені у оскаржуваному вироку обставини, що на думку суду, свідчать про обгрунтованість призначеного обвинуваченому покарання, насправді характеризують останнього в загально соціальному плані, проте не є такими, що істотно знижують ступінь вчиненого правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_7 не відноситься до жодної із категорій осіб, які в силу свого віку, стану чи процесуальної поведінки, заслуговують на менш тяжке покарання.

У зв`язку із цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

До апеляційного розгляду прокурором було подано зміни та доповнення в, яких вказує на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, а саме покладення обов`язку «не вчиняти нового злочину», що не відповідає положенням вказаної статті враховуючи внесені до неї зміни.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, зміни та доповнення подані ним, обвинуваченого, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

При звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримав вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину, особу винного та обставини справи.

З огляду на те, що обвинувачений раніше судимий в тому числі і за вчинення корисливого злочину, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак знову після звільнення вчинив корисливий злочин проти власності, за наявності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, постійного місця проживання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі наближене до нижньої межі покарання визначеного санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Проте, суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а лише повторно вказав обставини, що пом`якшують його покарання. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений після засудження та звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин проти власності, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином. Не надано належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема тому, що обвинуваченим наносились потерпілим удари в область голови, розбитою скляною пляшкою в ділянку грудної клітки та живота, які хоча відносяться до легких тілесних ушкоджень, однак спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілих.Вказане свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого, ігнорування законів України та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.
За таких обставин вирок суду в частині звільнення від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і постановити новий вирок.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного, зокрема те, що вчинені ним злочини, у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, а також те, що ОСОБА_7 раніше судимий, однак покарання відбув, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував збитки потерпілим, має на утриманні малолітню дитину.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитку, до обставин, що обтяжують рецидив та вчинення злочинів особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Також судова колегія бере до уваги, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, свою вину у вчинених злочинах визнав повністю, не заперечував щодо обставин, часу та місця вчинення ним кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті, спричинення його діями матеріальної шкоди в незначному розмірі, потерпілі претензій майнового та морального характеру до останнього не мають та просять суворо його не карати, інших кримінально караних діянь не вчиняв.
Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити покарання нижче найвищої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті.
Сукупність обставин, що пом`якшують покарання, поряд з характеристикою обвинуваченого, на думку апеляційного суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого і дає підстави для застосування ст.69 КК України та призначення покарання, яке не зазначено в санкції ч.2 ст.186 КК України, а саме, у виді арешту.
На думку суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_7 так і іншими особами.

Разом з тим доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, а саме покладенні обов`язку «не вчиняти нового злочину» є неактуальними, у зв`язку з призначенням апеляційним судом покарання обвинуваченому, яке потрібно відбувати реально.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту строком 3 (три) місяці;

- за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, у виді арешту на строку 6 (шість) місяців.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді