Справа № 128/916/22
Провадження №11-кп/801/778/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників провадження
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу зі змінами засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2011 за п.4 ч.2 ст.115 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вінницького районного суду Вінницької області засуджений ОСОБА_7 звернувся із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, згідно положень ст. 81 КК України, в якій він просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбуття покарання та врахувати, що він став на шлях виправлення, а саме був працевлаштований на виробництві установи та виконує разові доручення представників адміністрації установи по благоустрою території, за що 14 разів отримував заохочення, в 2019 році пройшов навчання по професії «маляр, штукатур», має на меті допомагати своїй сім`ї, яка потребує його підтримки, зокрема своїй дружині та 4 дітям.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року відмовлено засудженому у задоволенні вищезазначеного клопотання.
Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що за весь період відбування покарання не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі зі змінами засудженого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року. Просить винести своє рішення, яким задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду винесена без урахування всіх фактичних обставин справи у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
В змінах до апеляційної скарги засуджений зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст.52 КПК України, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції проводився без захисника участь якого в суді першої інстанції є обов`язковою, та не роз`яснено засудженому на таке право.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги зі змінами засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Засуджений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами, з підстав викладених в ній та просив її задовольнити.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга зі змінами засудженого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Висновки суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є обґрунтованими.
Відповідно до ст.81 КК України умовою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N2 від 26.04.2000 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 є засудженим вироком Кам`янець - Подільського міського суду Хмельницької області від 17.03.2011 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України здійснено залік з 15.10.2010 по 17.03.2011 з розрахунку день за два. Вироком апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2011 ухвалено вважати засудженим за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.10.2010 по 18.10.2011 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Початок строку засудженому ОСОБА_7 рахується з 17.03.2011, кінець строку відбування покарання 12.10.2024.
З характеристики засудженого ОСОБА_7 , наданої установою виконання покарань, вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 15.10.2010, де за період з 2010 до 2018 року в різних установах відбування покарання 5 разів заохочувався, 22 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності.
В державну установу «Стрижавська ВК (№ 81)» прибув 03.12.2018, де за час відбування покарання чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них двічі поміщався в ДІЗО за вживання спиртовмісних речовин, та 9 разів заохочувався, що на думку адміністрації установи не свідчить про сталість його виправлення. Засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи був працевлаштований в бригаді № 2, де у 2018 2020 роках в різні місяці працював в якості різноробочого. На даний час перебуває на відділені соціально-психологічної служби, де виконує разові доручення представників адміністрації установи по благоустрою території установи, однак корисної ініціативи не проявляє, виконує лише під наглядом адміністрації установи. Засуджений ОСОБА_7 в 2019 році пройшов навчання в Стрижавському навчальному центрі № 81 по професії «маляр, штукатур» і отримав свідоцтво про присвоєння робітничої професії, однак ініціативи в її реалізації не проявляє.
Намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктує. Спальне місце та приліжкову тумбочку не завжди утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Не завжди дбайливо ставитись до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, намагається здійснювати за ними належний догляд, та використовує їх тільки за призначенням. Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, в більшості випадків під контролем адміністрації установи. Залучений до реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Підготовка до звільнення», проте активної участі у реалізації цієї програми не приймає. Згідно вироку суду значяться витрати за проведення судових експертиз 2 165 грн, але виконавчі листи до установи не надходили. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною, сестрою та братом, надано дванадцять короткострокових побачень, з них сім з адвокатом, та одне тривале, отримав шість передач, тридцять дві посилки. На профілактичному обліку не перебуває.
12.04.2017 комісією установи було погоджено застосування ст. 101 КВК України, як особі, що стає на шлях виправлення. Однак 05.05.2017 міжрегіональною комісією відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України.
25.07.2018 комісією погоджено в застосуванні ст.101 КВК України (зміні умов тримання, а саме переведення до колонії з середнім рівнем безпеки), як особі, що стає на шлях виправлення.
25.10.2019 комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2019 в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України, відмовлено. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.01.2020 дану ухвалу було залишено без змін.
21.01.2021 комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.10.2021 в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України, відмовлено.
Згідно підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб узятих під варту, ОСОБА_7 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.
Згідно характеристики, установа виконання покарань вважає, що до засудженого недоцільно застосувати ст. 81 КК України, з урахуванням того, що ОСОБА_7 26 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності та адміністративною комісією установи 21.01.2021 було відмовлено ОСОБА_7 в застосуванні ст. 81 КК України, що не може свідчити про сталість його виправлення, також ОСОБА_7 тричі притягувався до кримінальної відповідальності, раніше звільнявся умовно - достроково, після чого вчинив новий умисний насильницький особливо тяжкий злочин.
З довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень від 02.06.2022, вбачається, що до засудженого було застосовано 26 дисциплінарних стягнень протягом 2011 - 2020 р.р., останнє з яких 01.09.2020, та 14 заохочень протягом 2016 - 2022 р.р., з яких 9 подяк, 3 додаткових тривалих побачення та 2 дострокових зняття раніше накладеного стягнення. Тобто після застосування останнього стягнення засуджений отримав 4 заохочення: 2 заохочення в 2021 році та 2 заохочення в 2022 році.
З наданих довідок про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 працював в грудні 2018 року, січні - лютому, травні - серпні та жовтні - грудні 2019 року, січні - лютому, квітні, червні - серпні 2020 року, при цьому отримував відповідну винагороду. З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 не був постійно працевлаштованим працівником, а отримував винагороду за наслідком укладених договорів про надання послуг, що укладаються на строк в межах одного місяця, оплата праці здійснюється залежно від обсягу наданих послуг, тобто на отримання доходу впливає виключно наявність виконаної роботи.
Умовно достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Враховуючи дані про особу, який раніше був засуджений за вчинення умисних, в тому числі корисливих злочинів, звільнявся умовно-достроково, двічі йому надавався іспитовий строк, після чого належних висновків не зробив та знову вчинив умисний особливо тяжкий насильницький злочин. Тобто надання йому іспитового строку та застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання не сприяло процесу виправлення та відмови від протиправної поведінки в подальшому. Тому факт належної поведінки протягом останнього часу під час відбування покарання не є безумовною передумовою умовно-дострокового звільнення.
Також суд враховує позицію адміністрації ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)», комісія якої відмовила ОСОБА_7 в застосуванні ст. 82 КК України та в застосуванні ст. 81 КК України, та її позиція на даний час не змінилася тому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, як того вимагає ст.81 КК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 в тій частині, що до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення не знаходять свого підтвердження та дають підстави суду вважати, що останній не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.
Що стосується змін до апеляційної скарги, де засуджений зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст.52 КПК України, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції проводився без захисника участь якого в суді першої інстанції є обов`язковою, та не роз`яснено засудженому на таке право.
В судовому засіданні апеляційної інстанції засуджений підтвердив, що в суді першої інстанції йому було роз`яснено право на участь захисника в судових засіданнях, про те він від такого права відмовився, тому суд апеляційної інстанції не вбачає порушень п.4 ч.2 ст.412 КПК України.
На підставі викладеного, підстав для скасування ухвали суду за наведеними в апеляційній скарзі мотивами немає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2011 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: