Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4318/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.07.2022 року про продовження строку дії підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23.09.2022 року (включно),

в с т а н о в и л а:

25.07.2022 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням, в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Своє клопотання обґрунтував тим, що СУ ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000502 від 17.11.2021 за підозрою ОСОБА_7 у незаконному вимаганні у ОСОБА_10 грошових коштів, поєднаного з погрозою насильства над останнім.

02.06.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

03.06.2022 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.07.2022, без визначення розміру застави.

Подане клопотання мотивоване неможливістю завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000502 до закінчення строку дії попередньої ухвали, про застосовано до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину, ризиків, передбачених п.1, 3-5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та неможливість запобігти встановленим ризикам жодним із більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.07.2022 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Житомирській області в Житомирській області ОСОБА_11 , задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 23.09.2022 (включно).

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшились.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим зазначає, що якщо за неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту встановити розмір застави у в сумі, що відповідає 80 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так як такий розмір застави є посильним для обвинуваченого.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню.

Посилається на те, що при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, суддя прийняв до уваги існування формально зазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілих та вчинити нове кримінальне правопорушення. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для застосування запобіжного ув`язнення.

Такий ризик як плив на свідків повністю спростовується тим, що з більшістю свідків він взагалі незнайомий. Крім цього всі свідки допитані під час досудового розслідування та попереджені про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиві показання.

Недоведеним є також ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки в клопотанні та в усних поясненнях прокурор взагалі не зміг обґрунтувати вказаний ризик фактичними обставинами.

Також є недоведений ризик, що ОСОБА_7 може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в зв`язку з тим, що проживає разом зі своєю сім`єю і не має наміру покидати їх, перешкоджати розслідуванню кримінального провадження .Через активний військовий стан виїзд за кордон не можливий. ОСОБА_7 сам заінтересований в об`єктивному та повному розслідуванні кримінального провадження та встановленню усіх обставин кримінального провадження.

Посилається на те, що в доводах прокурора та оскаржуваній ухвалі відсутні також і будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, а тому до підозрюваного ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах підозрюваного не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Так, розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваного в вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Такими обставинами визнано те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Підозра обґрунтовується доказами, доданими слідчим до клопотання та дослідженими слідчим суддею у судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливість незаконного впливу на свідків з метою побудови версії захисту та виправдання своїх дій; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги стадію досудового розслідування, а саме те, що у даному кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, тривалість яких зумовлена кількістю призначених експертиз, обсягом обставин, що підлягають встановленню.

Слідчим суддею також враховано обставини вчинення злочину із погрозою застосування насильства, а також обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 не одружений, офіційно не працює, легальних джерел доходу не має, біографію підозрюваного, який є неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ст.296, ст.122, ч.1,2 ст.263 КК України, на теперішній час також є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0004219 за ч.2 ст.186 КК України, яке перебуває на розгляді у Богунському районному суді м. Житомира та прийшов до обґрунтованого висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених 1, 3, 4, 5 ч.1ст.177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшились.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника стосовно відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про можливе вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а також наявність об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою, з огляду на потребу у виконання ряду слідчих дій.

Враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатний гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та дійсно запобігти ризикам вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором можливих ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не можуть бути враховані як підстава до застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про позитивну характеристику підозрюваного, міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення, не можуть бути безумовною підставою для застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу підозрюваного, характером злочину у якому підозрюється у цьому та обвинувачується в іншому провадженні додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за підозрюваним правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на конкретні рішення Європейського Суду з прав людини спростовується посиланням на практику Європейського Суду, наведену в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та не можуть свідчити про обов`язкове звільнення підозрюваного з-під варти та застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Наведені вище обставини, які мають значення для вирішення питання про забіжний захід, свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення та доцільність в даному випадку такого втручання держави та обмеження прав підозрюваного шляхом продовження строку тримання його під вартою в межах досудового розслідування.

Доводи апелянта щодо визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави є безпідставними.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, тобто в незаконному вимаганні у ОСОБА_10 грошових коштів, поєднаного з погрозою насильства над останнім, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави, з чим погоджується й колегія суддів.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків передбачених п.п.1, 3-5 ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

За таких обставин, підстави до скасування чи зміни оскаржуваної ухвали слідчого судді про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.07.2022 року про продовження строку дії підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23.09.2022 року (включно) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: