ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3022/22 Справа № 215/5613/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 листопада 2022 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та встановлені під час досудового слідства ризики не зменшились.
Встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Також судом враховані дані про особу обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, втім раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не доведені та є надуманими, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів їх наявності.
Звертає увагу на те, що обвинувачений тривалий час утримується під вартою, а саме вже понад третю частину від строку, який встановлений за інкримінований злочин.
Зазначає, що судом не враховані дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, через що застосування найбільш суворого запобіжного заходу суперечить практиці ЕСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які кожен окремо підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, і не оспорюється в апеляційній скарзі.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення є достатньо обґрунтованим для продовження застосованого запобіжного заходу, а достовірність отриманих відомостей має бути предметом перевірки у межах судового розгляду.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд встановив, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Крім того, обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, отже зважаючи на його обізнаність про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, та ймовірність призначення покарання за правилами ст. 71 КК України, існує реальний ризик того, що останній може переховуватися від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи вищенаведені обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока вірогідність того, що останній з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що обвинувачений може вчинити інше правопорушення, оскільки відповідно до відомостей, викладених в клопотанні прокурора, він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тобто має схильність до вчинення злочинів, не працює і легального джерела доходів не має, а отже існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, на даний час обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, один з яких є тяжким, у період іспитового строку за попереднім вироком суду, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи захисту щодо тривалого утримання обвинуваченого під вартою хоча і заслуговують на увагу, однак даний вид запобіжного заходу є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, та його тривалість зумовлена складністю справи, необхідністю проведення об`єктивного судового розгляду з допитом потерпілих, свідків, дослідженням доказів по справі. Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумного строку розгляду справи і якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 ч. 3 ст. 357 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2