УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.07.2022 Справа №1-113/11

м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , в режимі відео конференції, у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року у виді конфіскації майна, -

встановив:
До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у виді конфіскації майна згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року по справі №1-113/11 та визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №1-113/11, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12 березня 2012 року у справі №1-113/11.

Клопотання обґрунтоване тим, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року, який набрав законної сили 08 лютого 2012 року (справа № 1-113/11) ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна. На стадії досудового розслідування, а саме: 19 липня 2010 року, нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на підставі постанови слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_6 (постанова № б/н від 08 липня 2010 року) було накладено арешт на майно ОСОБА_5 , а саме: 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищевказаного вироку суду, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 1-113/11 від 12 березня 2012 року про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_5 на користь держави. Станом на сьогодні даний виконавчий лист перебуває на виконанні відділу ДВС у м.Рівному ЗМУ МЮ (м.Львів). (ВП № 31917227). На даний час, вирок у частині конфіскації майна засудженого не виконаний, 1/3 частка квартири у власність держави не вилучена. ОСОБА_5 відбув призначене за вироком суду основне покарання у виді позбавлення волі, додаткове покарання не виконане з незалежних від останнього підстав. Таким чином, строки давності виконання вироку суду щодо ОСОБА_5 в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна минули. Зважаючи на те, що станом на сьогодні доказів правомірності арешту майна ОСОБА_5 , а саме: 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного 19 липня 2010 року, нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на підставі постанови слідчого СУ УМВС України в Тернопільської області ОСОБА_6 (постанова № б/н від 08 липня 2010 року), немає, тому такий арешт на його думку підлягає скасуванню, оскільки, строки виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року, який набрав законної сили 08 лютого 2012 року, додаткового покарання у вигляді конфіскації майна - закінчилися.

Також просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 1-113/11, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12.03.2012 року у справі № 1-113/11 про конфіскацію всього належного ОСОБА_7 на праві власності майна в дохід держави.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 стосовно задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року у виді конфіскації майна не заперечила.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали клопотання з додатками, приходить до наступного висновку.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року, який набрав законної сили 08 лютого 2012 року (справа № 1-113/11) ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

Основне покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 відбув, тобто в цій частині вирок суду виконано.

На підставі вищевказаного вироку суду, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 1-113/11 від 12 березня 2012 року про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_5 на користь держави. Даний виконавчий лист перебуває на виконанні відділу ДВС у м.Рівному ЗМУ МЮ (м.Львів). (ВП № 31917227).

На даний час, вирок у частині конфіскації майна засудженого не виконаний, 1/3 частка квартири у власність держави не вилучена.

Відповідно до статей 52, 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна є додатковим покаранням.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України) та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України).

Згідно вимог статті 404 КПК України (в редакції станом на момент набрання вироком законної сили) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Частиною 2 статті 80 КК України передбачено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Як встановлено судом, вирок суду відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 08 лютого 2012 року та до цього часу вирок у частині додаткового покарання - конфіскації майна ОСОБА_5 не виконаний.

Відповідно до частини 3 статті 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У даному випадку перебіг давності не зупинявся, оскільки ОСОБА_5 відбув призначене за вироком суду основне покарання у виді позбавлення волі, додаткове покарання не виконане з незалежних від останнього обставин тапричин.

Таким чином, строки давності виконання вироку суду щодо ОСОБА_5 в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна вже минули.

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно з частиною другою статті 40-1 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункти 2-6 частини першої статті 40 Закону №606-XIV).

Як встановлено вище, станом на час звернення з даним клопотанням до суду, органами державної виконавчої служби конфіскація належного ОСОБА_5 майна на виконання вироку суду проведена не була, виконавчий документ до органу який його видав не повертався.

Відповідно до пункту 1.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона.

За змістом пункту 5.1 Глави 15 Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна зокрема за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання (стаття 59 Закону № 606-XIV).

Згідно частин 4, 5 вказаної статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст. 317, 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що ним здійснюється на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед судом їх переконливості.

Питання звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а також питання скасування арешту на майно засудженого, яке підлягало конфіскації, належать до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, а тому дане питання підлягає вирішенню відповідно до п.14 ч.1 ст. 537 КПК України (інші питання).

Враховуючи те, що встановлений законом строк давності виконання вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна закінчився, суд приходить до висновку про те, що засудженого ОСОБА_5 слід звільнити від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна.

Стосовно вимоги заявника в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 1-113/11, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12.03.2012 року у справі № 1-113/11 про конфіскацію всього належного ОСОБА_5 на праві власності майна в дохід держави, суд зазначає наступне.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункти 2-6 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV).

Порядок судового оскарження урегульовано Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, серед яких є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Разом з тим, положеннями КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку визнання виконавчого листа у кримінальній справі таким, що не підлягає виконанню, тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.80 КК України, ст.ст. 170, 174, 537, 538, 539 КПК України, суд,-

постановив:
Клопотання ОСОБА_4 задовільнити частково.

ОСОБА_5 звільнити від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року, в кримінальній справі №1113/11, у зв`язку з закінченням строку давності його виконання.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в частині визнання виконавчого листа №1-113/11 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12.03.2012 року про конфіскацію всього належного ОСОБА_5 на праві власності майна таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Головуючий суддяОСОБА_1