Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/410/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 28.06.2022 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 26.08.2022 року включно, без визначення застави
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного скасувати, застосувавши до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, по даному кримінальному провадженню не має очевидців вчинення кримінального правопорушення. Свідками по даному кримінальному провадженні допитані, а саме син померлого та працівники поліції, отже обвинувачений не має змоги в будь-який спосіб спливати на вказаних осіб. Крім того, перебування ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом із покладенням обов`язків не спілкуватись із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженню та носити електронний засіб контролю повністю виключає наявність такого ризику, як вплив на потерпілого та свідків, оскільки працівники поліції та потерпілий не будуть відвідувати обвинуваченого вдома. Тяжкість обвинувачення сама по собі, без інших факторів які свідчать про необхідність взяття під варту не є підставою для прийняття такого рішення. Необхідно врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан. Так, ОСОБА_8 має постійне місце проживання та за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Проживає разом з дружиною, також похилого віку, яка має численні захворювання та потребує постійної підтримки та допомоги чоловіка. Вакуленко пенсіонер за віком, але як вбачається з характеристики за фахом він телемайстер, що дасть йому змогу працювати вдома та таким чином заробляти кошти для відшкодування шкоди потерпілому. Також він має тяжкі вікові та хронічні захворювання, про що свідчить його медична карта. В даному випадку відсутній хоч один доказ, який би прямо чи опосередковано свідчив про наявність реального ризику переховування ОСОБА_8 та той факт, що після вчинення кримінального правопорушення сам викликав працівників поліції категорично вказує на те, що у обвинуваченого не було і не має намірів ухилятись від правосуддя. Вважає, що можливо застосувати до ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю.

У провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000109 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.115 КК України.
28.06.2022 ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків з метою схилити їх вчинити дії на свою користь. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Цей злочин є умисним, особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.. Зважаючи на суворість покарання, що загрожує обвинуваченому за діяння в якому обвинувачується, існує обґрунтоване переконання у можливості його переховування від суду. Вищезазначене дало суду підстави вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КІІК України, а саме можливість переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Дані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Матеріали клопотання свідчать про те, що ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 04 липня 2022 року включно. Тобто щодо обвинуваченого закінчувався строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України залишилися наявними і не зменшилися, та відповідно до вимог ст.178 КПК України також суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд формально підійшов до розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та не розглянув належним чином підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків. Таке рішення не відповідає вимогам статей 177, 178, 199 КПК України, оскільки суд належним чином не вмотивував прийняте рішення, чому менш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Метою застосування запобіжного заходу у даному випадку є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції ризики наявні, про те не погоджується з доводами суду щодо неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
На думку прокурора, на даний час існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
Разом із цим, надаючи на момент апеляційного розгляду заявленого клопотання оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, колегія суддів враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі № 3-68/2018(3846/17, 2452/18, 3657/18, 347/19) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України у даному Рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи, а в даному до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що не може бути підставою для тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, очікування призначення йому покарання у виді позбавлення волі - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».
Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).
Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (рішення ЄСПЛ «Сулаоя проти Естонії»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії»).
У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Однак, як вбачається з матеріалів, прокурор у своєму клопотання, необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує лише: тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України; а також можливим незаконним впливом на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню.
Разом з цим, слід відмітити, що ОСОБА_8 , після вчинення кримінального правопорушення сам викликав працівників поліції до свого помешкання, де було вчинено кримінальне правопорушення, а це категорично вказує на те, що у обвинуваченого не було і не має намірів ухилятись від правосуддя та при пред`явленні остаточної підозри не заперечував свою причетність до скоєного.
Крім того, об`єктивних даних про те, що обвинувачений може впливати на показання свідків або потерпілої сторони, клопотання прокурора не містить.
Зазначене дає підстави вважати, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що хоч і була підтверджена обґрунтованість підозри та було враховано ризики переховування від суду, однак прокурором не підтверджено, що ОСОБА_8 зник з місця події, переховувався від правоохоронних органів, ризик впливу на свідків чи потерпілого також не доведений, а тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення буде предметом розгляду справи по суті.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан.
Так, ОСОБА_8 мас постійне місце проживання та за місцем проживання характеризується виключно позитивно, є пенсіонером за віком, але як вбачається з характеристики за фахом він телемайстер, що дасть йому змогу працювати вдома та таким чином заробляти кошти для відшкодування шкоди потерпілому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Також, апеляційним судом враховується те, що ОСОБА_8 1958 року народження, тобто йому станом на сьогодні повних 64 роки та він має тяжкі вікові й хронічні захворювання, про що свідчить його медична карта, копія якої долучено до справи. Зокрема ОСОБА_8 хворіє на ішемічну хворобу серця, остеохондроз, низку захворювань нирок (в тому числі пієлонефрит) та сечовидільної системи, гіпертонічну хворобу та онкологічне захворювання, тощо.
За таких обставин, відповідно до положень ч.2 ст.181 КПК України обвинувачений ОСОБА_8 , який вчинив кримінальне правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, має право на застосування до нього запобіжного заходу більш м`якого, а саме у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово.
Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.
Отже, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», принципи справедливості, рівності та домірності (пропорційності) з метою забезпечення справедливого балансу інтересів особи обвинуваченого ОСОБА_8 та суспільства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю та інших обов`язків, який на переконання суду у повному обсязі забезпечить дотримання останнім належної процесуальної поведінки та цілком нівелює можливість реалізації останнім спроб ухилитися від суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2022 щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області про продовження застосування дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 28 серпня 2022 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному провадженні з носінням електронного засобу контролю, та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Також роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем відбування обвинуваченим домашнього арешту та негайного застосування засобів електронного контролю.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Негайно звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі судового засідання.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: