Провадження №1-кп/523/635/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2022 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

у присутності потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000946 від 24.08.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, середньої спеціальної освіти, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:

- 29.11.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.286 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасований та ухвалений новий вирок, яким ОСОБА_7 призначене покарання за ст.286 ч.2 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

Встановив:

23.08.2020 року приблизно о 20:44 годині, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Geely MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по лівій смузі проїзної частини вул. Миколаївська дорога з боку вул. Чорноморського козацтва у напрямку вул. Лиманна у м. Одесі, в районі будинку №136, розташованому по вул. Миколаївська дорога у м. Одесі, виконуючи маневр перестроювання з лівої смуги на полосу реверсивного руху, порушуючи вимоги п.п.2.3 «б», 1.5, 10.1, 12.3 «Правил дорожнього руху України», а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньо-транспортної обстановки, не переконавшись перед виконанням свого маневру, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вживши своєчасних заходів щодо зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобілю при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, передньою частиною керованого ним транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно руху вищевказаного автомобілю, зупинившись на смузі реверсивного руху, яка розташована на центрі дороги, де нерухомо стояв на одному місці.

Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №2555 від 6.11.2020 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми у формі забиття головного мозку середнього ступеню, чисельних ран обличчя, відкрито ї проникаючої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку середнього ступеню, забійної рани правої скроневої області, перелому луски правої скроневої області (склепіння та основи черепу), вогнище геморагічного забою правої скроневої долі, набряку правої півкулі головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки уздовж сільвієвої щілини, забою (що проявилися набряком) м`яких тканин тьмяно-потиличної області зліва; закритого скалкового перелому великогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині, закритого скалкового перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки в нижній третині; різаної рани шиї, які відповідно до критеріїв п.2.1.3 «а», «б» «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті, визнав повністю, та пояснив, що дійсно що 23.08.2020 року приблизно о 20:30 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Джили» реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернувши з вул. Чорноморського козацтва, рухався по вул. Миколаївській дорозі в сторону сел. Котовського у м. Одесі. Реверсивна полоса була вільна, горіли стрілки, він перемістився на середину реверсивної полоси, дивився прямо на дорогу, потім вернувся в другу полосу, включив сигнал лівого повороту, став знову перестроюватися в реверсивну полосу, коли побачив силует, тінь, нажав на гальма, але було запізно, відчув удар, збив чоловіка. Зупинившись, вийшов з автомобілю, побачив, що на дорозі лежить постраждалий, викликав співпрацівників поліції, весь час залишався на місці події. Повз проїжджала «швидка допомога», яка забрала потерпілого в лікарню.

Також ОСОБА_7 додатково вказав, що рухався з допустимою швидкістю 50 км/год., але потерпілого не бачив, фактично дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, не заперечуючи того факту, що здійснив наїзд на пішохода, пояснюючи тим, що зустрічний транспорт трохи сліпив, усвідомлюючи, що перебуваючи за кермом автомобілю, повинен був бути уважнішим, що в результаті його дій відбулася дорожньо-транспортна пригода, висновки авто-технічних експертиз, схему ДТП не оспорює. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 визнає частково, погоджуючись з сумою матеріального збитку, щодо розміру моральної шкоди, вважає її занадто завеликою, при цьому приймаючи зобов`язання щодо компенсування потерпілому спричиненого збитку.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтримав пред`явлений до обвинуваченого позов в повному обсязі, пояснюючи, що йому встановлена титанова пластина, було проведене оперативне лікування, витрати на яке він самостійно оплачував, до теперішнього часу він пересувається за допомогою палички, триває реабілітація. Також потерпілий підтвердив той факт, що ОСОБА_7 провідував його у лікарні кожного дня. Щодо міри покарання обвинуваченому поклав вирішення питання на розсуд суду відповідно чинного законодавства.

Крім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України також підтверджується оголошеним та дослідженим у судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи за №2555 від 6.11.2020р. відповідно якому потерпілому ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми у формі забиття головного мозку середнього ступеню, чисельних ран обличчя, відкрито ї проникаючої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку середнього ступеню, забійної рани правої скроневої області, перелому луски правої скроневої області (склепіння та основи черепу), вогнище геморагічного забою правої скроневої долі, набряку правої півкулі головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки уздовж сільвієвої щілини, забою (що проявилися набряком) м`яких тканин тьмяно-потиличної області зліва; закритого скалкового перелому великогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині, закритого скалкового перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки в нижній третині; різаної рани шиї, які утворилися від дії тупих та ріжучих предметів, якими могли бути частини транспортного засобу, який рухався, в момент контактування з тілом постраждалого, а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття, які відповідно до критеріїв п.2.1.3 «а», «б» «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, встановленої під час судового розгляду, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілого, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження, експертиз не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_7 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення передбачене ст. 286 ч.2 КК України, та його дії правильно кваліфіковані за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину за необережності, який мав місце 23.08.2020 року, дані про особу обвинуваченого в якості характеризуючих даних, те, що він є судимою особою за вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021 року за скоєння аналогічного кримінального правопорушення та відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, разом з цим враховує ту обставину, що обвинувачений до затримання вів нормальний спосіб життя, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, родину, позитивно характеризується за місцем мешкання, що підтверджується характеристикою, наданою стороною обвинувачення, його особисте ставлення до вчиненого діяння, усвідомлення своєї провини та каяття, бажання сплати потерпілому спричинену шкоду, також враховує дії ОСОБА_6 , який вийшов на проїзну частину в невстановленому для цього місці, відповідно висновку судово-медичної експертизи в крові потерпілого був виявлений етанол в концентрації 0,35%.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому передбачені ст.66 КК України, суд відносить щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «Geely MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який як вбачається зі змісту постанови слідчого від 25.08.2020р. находиться на відповідальному зберіганні на спец. майданчику тимчасового збереження транспортних засобів, розташованому по вул. Станційна, 21-а у м. Одесі.

Водночас з`ясовано, що слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси 27.08.2020 року було винесено ухвалу про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, який за змістом ухвали належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Положеннями ч.3 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших осіб.

Статтею 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом ст.100 ч.1 КК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Дослідивши надані прокурором матеріали, суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 27.08.2020 року про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, а саме автомобіль марки «Geely MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком чинності підлягає скасуванню, оскільки в подальшому потреба в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає, так як всі процесуальні дії закінчені, всі необхідні експертні дослідження по справі проведені, ніким із учасників процесу не оспорюються, викладені обставини щодо належності майна знайшли своє підтвердження у ході судового засідання; при ухваленні вироку ОСОБА_7 втрачає статус обвинуваченого, конфіскація майна не передбачена санкцією статті, тому з метою не порушення процесуальних прав, передбачених законодавчими актами, вищезазначений речовий доказ, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, при цьому власник не знав і не міг знати про його використання, суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для скасування арешту майна та вищезазначений речовий доказ повинен бути повернутий законному володільцю, що передбачено положеннями ст.100 ч.9 п.1 КПК України.

Також в якості речового доказу долучався компакт диск СVD-R з відеозаписом обставин ДТП, яка мала місце 23.08.2020р. на ділянці місцевості проїзної частини, розташованої біля будинків №136, 215, АДРЕСА_2 , який суд вважає за необхідне зберігати в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування за №0000946 від 24.08.2020р.

Крім цього вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що здійснювалось залучення експертів для проведення двох авто-технічних експертиз, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, загальна сума яких складає 3595,68 гривень (1144,08грв., 490,32 грв., 1961,28 грв.), що підтверджується довідками про витрати, долучених стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0000946 від 24.08.2020 року до обвинувального акту не долучалися, судом лише був отриманий висновок судомо-медичної експертизи за №2555 від 6.11.2020р., документи щодо речових доказів, довідки про судові витрати та характеризуючи дані щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження 15.03.2021 року потерпілим ОСОБА_6 пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування на його користь завданого матеріального збитку у розмірі 15500 гривень, моральної шкоди у сумі 500 тис. гривень, який підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Так, за змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.

Оцінюючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 заявлені на суму 15500 гривень матеріальної шкоди суд вважає за необхідне задовольнити повністю, оскільки зазначена сума доказана документально матеріалами справи, найшла своє підтвердження у ході судового розгляду та фактично не заперечувалась обвинуваченим.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 заявлених у розмірі 500 тис. гривень морального збитку, суд, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення, при яких була спричинена моральна шкода, ступень вини ОСОБА_7 , який цікавився станом здоров`я потерпілого, що знайшло своє підтвердження під час судового засідання, вважає за необхідне задовольнити частково, а саме у сумі 50 тис. гривень, що на думку суду є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями, виходячи із засад розумності та виваженості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд також виходить з характеру та обсягу душевних, психологічних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілого, вимушених змін в його життєвих стосунках та подальшому житті час та зусилля, необхідних для відновлення його попереднього стану. .

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням санкції ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, приймаючи до уваги дії потерпілого, який будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу у непередбаченому Правила дорожнього руху місці, оцінюючи обставини, спосіб вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння за необережності, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, негативне ставлення до вчиненого, ту обставину, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання та міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, наявність позивних вимог, які обвинувачений готовий відшкодувати в визначеній судом сумі, враховуючи його вік, поведінку під час судового провадження, з якої вбачається, що він в повній мірі усвідомив свою вину, розкаюється, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021р. за аналогічний злочин, враховуючи думку прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання, вважає, що міра покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням вимог ст.70 ч.4 КК України, відповідно яких призначається покарання за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а саме шляхом часткового складання покарання, призначеного та не відбутого за попереднім вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021р., який набрав чинності, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину із застосуванням правил складення покарань передбачених ст.72 КК України, яка діє на час ухвалення вироку, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

За викладених обставин суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Водночас, суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_7 утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор з 15.06.2021 року в рамках іншого кримінального провадження.

Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання у вигляді позбавлення волі, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 відбуває покарання за скоєння іншого злочину, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З метою не погіршення становища обвинуваченого, суд вважає за необхідне за наслідком судового провадження зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 час його знаходження під вартою під час судового розгляду за цим кримінальним провадженням, а саме з моменту тимчасового залишення обвинуваченого в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси суду від 18.06.2021р., в тому числі зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 100, 128-129, 174, 349, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України,-

Ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначив йому покарання у вигляді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобам строком на три роки.

На підставі ст.ст.70 ч.4, 72 КК України за сукупності злочинів, шляхом складання покарань приєднати частково у вигляді трьох місяців позбавлення волі - покарання не відбуте за вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021р. та остаточно визначити ОСОБА_7 міру покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобам строком на три роки.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироку законної сили, залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор".

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його утримання під вартою, тобто з 18.06.2021 року.

Разом з цим, відповідно до ст.70 ч.4 КК України зарахувати в строк відбування призначеного остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 частково відбуте ним покарання за вироком Одеського апеляційного суду від 15.06.2021р., а саме час його перебування під вартою у період часу з 15.06.2021р. по 18.06.2021р.

Виконання вироку в частині вилучення посвідчення водія та позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами покласти на Управління патрульної поліції в Одеській області, направив копію вироку після набрання чинності до органу, якому доручено виконання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 3595,68 гривень (1144,08грв., 490,32 грв., 1961,28 грв.), пов`язаних із залученням експертів для проведення двох авто-технічних та трасо логічних експертиз під час досудового розслідування.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування на його користь завданого матеріального збитку у розмірі 15500 гривень, моральної шкоди у сумі 500 тис. гривень задовольнити частково за підстав, викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальної шкоди у сумі 15500 гривень, морального збитку у розмірі 50000 гривень.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за №947/23960/20 (Пр. №1-кс/947/12866/20) від 27.08.2020 року про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки «Geely MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати.

Скасувати арешт з майна, а саме автомобілю марки «Geely MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_8 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Речовий доказ автомобіль марки «Geely MR-7151A» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_7 , який зберігається на майданчику тимчасового збереження транспортних засобів, розташованому по вул. Станційна, 21-а у м. Одесі - повернути власнику транспортного засобу - ОСОБА_8 .

Речовий доказ - диск СVD-R з відеозаписом обставин ДТП, яка мала місце 23.08.2020р. на ділянці місцевості проїзної частини, розташованої біля будинків №136, АДРЕСА_3 , долученого до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу - зберігати в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування за №0000946 від 24.08.2020р.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1