Провадження № 1-кп/185/286/20
У Х В А Л А

23 листопада 2020 року м. Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали кримінальних проваджень за № 0000233 від 10 лютого 2020 року та за № 0001723 від 04 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимої, проживаючої в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та клопотання ОСОБА_6 про зняття арешту з її майна, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 обвинувачується за двома епізодами злочинних дій, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Судовий розгляд справи ОСОБА_4 відбувається з 16.12.2019 року.

23.11.2020 року, під час розгляду зазначеного кримінального провадження заявник ОСОБА_6 , як власник арештованого майна, звернулася до суду з клопотанням від 08.10.2020 року про зняття арешту з належного їй майна, яке в межах вказаного кримінального провадження було накладено за клопотанням слідчого у справі ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року.

Мотивуючи подане клопотання заявниця підтверджує належність їй арештованого майна, зокрема - автомобіля марки «GREAT WALL» модель « VOLEEX C30», червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 , зі свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 , та грошових коштів в сумі 55000грн та 900 доларів США, отриманих від підприємницької діяльності, акцентує увагу суду на порушення її права, як законної власниця арештованого майна, володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, накладення арешту на вказане належне їй майно безпідставно, прийняття рішення з цього приводу за її відсутності, без належного повідомлення, тощо.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання заявниці, мотивуючи своє рішення можливою конфіскацією майна, в тому числі і спеціальної, у разі визнання обвинуваченої за вироком суду винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Обвинувачена та її захисник підтримали клопотання заявниці, при цьому, обвинувачена ОСОБА_4 додала, що не є власницею вказаного у клопотанні арештованого майна.

Вивчивши клопотання заявниці ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, з`ясувавши думку учасників судового розгляду із зазначеного питання, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши на зміст досліджених у справі доказів суд приходить до висновку, що клопотання заявниці підлягає задоволенню на підставі ч.2 ст.174 КПК України, згідно з якою арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за відповідним клопотанням, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів, під час досудового розслідування справи, ухвалою слідчого судді від 11 лютого 2020 року, дійсно, було накладено арешт на автомобіль марки «GREAT WALL» модель « VOLEEX C30», червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 , та грошові кошти в сумі 55000грн та 900 доларів США.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зміст вказаної ухвали слідчого судді вказує на те, що клопотання слідчого з приводу арешту майна, вилученого під час обшуку автомобіля від 10 лютого 2020 року було задоволено саме в зв`язку з тим, що зазначене вилучене майно має значення речових доказів у справі та зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

При цьому, жодних посилань на те, що зазначене в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді майно арештовується з метою забезпечення конфіскації майна, в тому числі й спеціальної, як про це під час розгляду клопотання заявниці зазначає прокурор, ухвала слідчого судді від 11 лютого 2020 року не містить.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98цього Кодексу.
Згідно ч. 1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Мотивуючи свою незгоду з клопотанням заявниці про зняття арешту з майна прокурор, разом з тим, зазначав, що сторона обвинувачення не має в своєму розпорядженні доказів, які б свідчили про наявність на вилучених під час обшуку автомобіля грошових коштів будь-яких слідів, які б підтверджували факт отримання обвинуваченою ОСОБА_4 вказаних грошей злочинним шляхом, під час збуту за ці кошти наркотичних засобів, тощо, зокрема, таких як сліди пальців рук, особливі помітки на грошах, зафіксовані у процесуальний спосіб номери грошових купюр, залучення певних грошових коштів до проведення оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_4 й т.і.
Відповідно ч.2ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2статті 170 цього Кодексу).
У відповідності до ч. 10ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В силуст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а й повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Під час розгляду клопотання ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, останньою відповідними письмовими доказами доведено, що вона є єдиною власницею заарештованого автомобіля марки «GREAT WALL» модель « VOLEEX C30», червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 . Вказане авто є виключно її власністю та необхідне їй, в тому числі, й за для здійснення догляду за тяжко хворим чоловіком, який є інвалідом 1-ї групи, безстроково.

Прокурор, в свою чергу, не надав суду жодних доказів того, що власниця вказаного автомобіля є фігурантом будь-якої кримінальної справи, або того, що вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України під час керування арештованим автомобілем, відбувалося з відома, або ж з дозволу власника автомобіля.

Натомість, наданими доказами заявниця підтвердила в суді , що на протязі останніх, фактично, 15-ти років, є приватним підприємцем, зареєстрована платником єдиного податку, здійснює роздрібну торгівлю з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, має в своєму розпорядженні достатні та співрозмірні вилученим під час обшуку автомобіля 55000грн та 900 доларам США обігові кошти, оскільки, саме від свого імені здійснювала грошовий переказ на суму 199900грн. під час придбання в одному з автосалонів м.Запоріжжя арештованого автомобіля.

Звертає на себе увагу й той факт, що вказаний автомобіль був придбаний заявницею за 199900грн. ще в 2015 році, тобто задовго до порушення кримінального переслідування відносно ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як передбачено ч.1ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
За змістом ст. 132 КПК України, прокурор повинен довести, що потреби в арешті майна виправдовують саме такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
На теперішній час прокурором не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є потреба, і що потреби даного кримінального провадження виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як накладення арешту на майно, що належать не обвинуваченій, а іншій особі.
Згідно ч. 1ст. 174 КПК Українипідозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи наведені судом мотиви та обставини, суд приходить висновку про обгрунтованість вимог заявника щодо скасування арешту, накладеного на належне йому майно, та задоволення вказаних вимог заявника.
На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити.

Зняти накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року арешт:

- з автомобіля марки «GREAT WALL» модель « VOLEEX C30», червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 , що знаходиться на площадці тимчасового тримання транспорту Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Шевченка,51 шляхом зняття заборони з відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем;

- зі свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 зареєстрованого на ім`я ОСОБА_6 ;

- з грошових коштів в загальній сумі 55000грн та 900 доларів США, що були вилучені 10 лютого 2020 року під час проведення обшуку автомобіля марки «GREAT WALL» модель « VOLEEX C30», червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 .

Автомобіль марки «GREAT WALL» модель « VOLEEX C30», червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 зареєстрованого на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в загальній сумі 55000грн та 900 доларів США - передати на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1