Пр-ня по справі № 1кп/798/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
04 жовтня 2022 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 0001950 від 17.08.2017 року, у відношенні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянин України, який має середньо спеціальну освіту, до затримання працюючого електриком на будівельних майданчиках в м. Одесі, одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів проживає в АДРЕСА_1 , без реєстраційного обліку в Україні, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, разом з тим, в теперішній час вважається особою, яка не має судимості в силу ст. 89 КК, у скоєні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1. ОСОБА_3 17 серпня 2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні кафе-бару ПП «Побережний», який розташований по вул. Ангарській, 9 в м. Одесі, в ході конфлікту з ОСОБА_6 , що розгорнувся на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, озброївшись невстановленим предметом колото-ріжучої дії, утримуючи його у правій руці, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, наніс останній один удар в черевну порожнину, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення передньої стінки, проникаюче у черевну порожнину з ушкодженням шлунку, яке супроводжувалось масивною внутрішньочеревною кровотечою.
Колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, яке супроводжувалось масивною внутрішньочеревною кровотечою відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

2.Покази обвинуваченого.
2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав. Покази надавати відмовився. Вважав, що судовий розгляд проведений упереджено, без з`ясування всіх обставин по провадженню. Докази прокурором суду не надані, а судом не досліджені. Доказів його вини вважає, що не існує, а тому вважає суд упередженим.

3.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
3.1.Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними і дослідженими під час судового розгляду доказами.

І. Усними доказами (показами).

3.2.Показами свідка ОСОБА_7 , яка допитана в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 в день подій правопорушення бачила вперше. Підстав обмовляти його у неї не має. Потерпілу ОСОБА_6 знала як бармена у «Чорному барі», який розташований в районі об`їзної дороги в м. Одесі. Відносини між ними звичайні людські. Підстав обмовляти її у неї також, не має. За фактичними обставинами, свідок показала, що дату та час не пам`ятає, однак у 2017 році у літню пору року вона пішла на побачення з ОСОБА_8 у вказаний бар. У барі відпочивали ще інші громадяни. Серед присутніх був ОСОБА_3 , який разом з іншими чоловіками відпочивав. Він був дуже галасливий, гамірливий та як здалось свідку, конфліктний. Через деякий час, свідок вийшла до туалету. Коли повернулась до залу побачила, що її знайомий ОСОБА_8 був з ножовим пораненням в області живота. Крім того з тяжким пораненням була бармен ОСОБА_6 . Вона побачила, як ОСОБА_8 вибіг на вулицю. ОСОБА_7 вибігла за ним. Вона бачила як ОСОБА_8 впав на землю і в нього було багато крові. Була викликана швидка медична допомога, яка забрала ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до лікарні де їх прооперували.

Під час перехресного допиту, свідок показала, що безпосередньо не бачила як ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ножом ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Ці обставини, вона знає зі слів. Разом з тим, самі властивості обстановки у барі, які вона побачила одразу вийшовши з туалету, переконали її в тому, що саме ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Про ці обставини в барі казали інші громадяни, які як і інші відпочивали в ньому.

ІІ. Документами доказами.

3.3.Протоколом огляду місця події від 17.08.2017 року який проведений з 05 години 50 хвилин до 06 години 40 хвилин, яким було зафіксовано: місце скоєння злочину і обстановка після злочину, а також виявлені сліди злочину. Так, згідно протоколу, було оглянуто приміщення бару ПП «Побережний», який розташований за адресою АДРЕСА_2 . В ході огляду бару були виявлені та вилучені 9 фрагментів слідів папілярних узорів та 1 змив речовини бурого кольору. Інших речей і предметів які б представляли інтерес для кримінального правопорушення не виявлено.

3.4.Повідомленням оператора «102» від лікаря 17.08.2017 року о 03.03 годині, про те, що до хірургії МКЛ № 11 доставлена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з діагнозом: ножове поранення передньої черевної стінки, внаслідок нападу невідомою особою біля кафе Чорний.

3.5.Довідкою Міської клінічної лікарні № 11, яка видана ОСОБА_6 про те, що вона поступила на стаціонарне лікування у І хірургічне відділення МКЛ № 11 - 17.08.2017 року о 02.50 годин. Діагноз: Проникаюче поранення у черевну порожнину з пораненням шлунку, внутрішньочеревною кровотечою; Оперована під час доставлення до лікарні.

3.6.Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2017 року відповідно до якого слідчий СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області прийняв усну заяву від гр. ОСОБА_6 про вчинене правопорушення. Зі змісту заяви вбачається, що 17.08.2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин невідома особа перебуваючи в приміщенні бару ПП «Побережний» на АДРЕСА_2 наніс їй один удар предметом схожим на кухонний ніж.

3.7.Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.08.2017 року, відповідно до якого слідчий СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП ГУНП в Одеській області в період часу з 18 години 50 хвилин до 19 години 30 хвилин у присутності понятих, пред`явив потерпілій ОСОБА_6 , чотири фотокартки, на яких містяться фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, потерпіла впізнала особу чоловіка на фотокартці під № 1 ( ОСОБА_3 ), як особу який 17.08.2017 року наніс їй тілесне ушкодження, а саме один удар невідомим предметом в область живота. Впізнав особу за рисами обличчя, довжиною та кольором волосся.

3.8.Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.08.2017 року, відповідно до якого слідчий СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП ГУНП в Одеській області в період часу з 16 години 35 хвилин до 16 години 57 хвилин у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_8 , чотири фотокартки, на яких містяться фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 1 ( ОСОБА_3 ), як особу яка 17.08.2017 року приблизно о 01.30 годині нанесла тілесні ушкодження йому та ОСОБА_6 у приміщені бару ПП «Побережний» на вул. Ангарська, 9 в м. Одесі. Впізнав особу за рисами обличчя, зачіскою.

3.9.Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.08.2017 року, відповідно до якого слідчий СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП ГУНП в Одеській області в період часу з 19 години 40 хвилин до 19 години 55 хвилин у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_9 чотири фотокартки на яких містяться фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 3 ( ОСОБА_3 ), як особу на ім`я ОСОБА_10 , з яким вона познайомились 1 рік тому і час від часу спілкувалась. Вказаного ОСОБА_10 , вона бачила 17.08.2017 року приблизно о 01.30 годині на вул. Ангарській, 9 в м. Одесі, коли останній вибігав з бару ПП «Побережний» із кухонним ножом у лівій руці. Впізнала особу за тілобудовою, рисами обличчя.

3.10.Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.09.2017 року про дозвіл на затримання з метою приводу у відношенні ОСОБА_3 та постановою слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 18.09.2017 року, якою зупинено досудове розслідування даного кримінального провадження та оголошено підозрюваного ОСОБА_3 у розшук. Вказані документи підтверджують переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя. Відновлення досудового розслідування відбулось на підставі постанови слідчого 10.08.2021 року у день затримання ОСОБА_3 .

ІІІ. Висновками експертиз.

3.11.Висновком судово-медичної експертизи КУ ООБСМЕ, потерпілої ОСОБА_6 від 31.10.2017 року № 2749, відповідно до підсумків якої: У гр. ОСОБА_6 виявлене наступне тілесне ушкодження: колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, яке супроводжувалось масивною внутрішньочеревною кровотечею. Вказане тілесне ушкодження спричинене одноразовою ударною дією колюче-ріжучого предмета, яким міг бути ніж. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникло незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могло бути спричинене 17.08.2017 року. Колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну-порожнину з ушкодженням шлунку, яке супроводжувалось масивною внутрішньочеревною кровотечею згідно з п. 2.1.3 «к», «о» правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

4.Оцінка доказів судом.
І. Питання умислу, мотивів, мети правопорушення, а також доводів обвинуваченого.

4.1.Питання яке підлягало вирішенню у даному кримінальному провадженні чи винен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК (умисне тяжке тілесне ушкодження)?

4.2.Вказане провадження є прикладом непрямого доказування (або по іншому доказування за допомогою вивідного знання), оскільки коло прямих доказів нажаль досить вузьке. Потерпіла, яка в теорії повинна бути заінтересованою у справедливому розгляді даного провадження на неодноразові виклики до суду не з`явилась. Заходи забезпечення кримінального провадження до потерпілого не передбачені законом. А потерпіла у вказаному провадженні не має громадянської правосвідомості і совісті, які є єдиними суддями кожної людини, і які здатні вплинути на волю людини без зайвих сторонніх заходів забезпечення.

4.3.Інші свідки, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також не з`явились до суду і сторона обвинувачення не змогла встановити їх місце знаходження. В тому числі на вказаний процес вплинула війна Московії проти України, оскільки громадяни України вимушено повинні були залишати своє місце проживання.

4.4.Разом з тим, покази єдиного допитаного свідка та документи докази, які складені органом досудового розслідування, безсумнівно доводять, що ОСОБА_3 вчинив спричинення потерпілій ОСОБА_6 умисні тяжкі тілесні ушкодження. Такий факт підтверджують покази свідка, яка безпосередньо бачила ОСОБА_3 у барі ПП «Побережний», разом з іншими відвідувачами. Охарактеризувала його поведінку, як зухвалу, гамірливу, певним чином скандальну та агресивну. Він підходив до різних відвідувачів, чіплявся до них, поводився некоректно з певною долею зневаги та злості. Знаходився у стані алкогольного сп`яніння та дуже голосно розмовляв під час свого відпочинку. Свідок також показала, що після того як вона вийшла з туалету, сама обстановка у залі бару вказувала їй на ту обставину, що ОСОБА_3 наніс ножові поранення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . В тому числі про це казав свідку сам ОСОБА_8 та інші відвідувачі бару.

4.5.Не обмежуючись непрямими показами свідка, суд вважає, що такі покази підтверджуються протоколами впізнання, за якими ОСОБА_3 впізнаний як особа, яка нанесла тілесні ушкодження ножом ОСОБА_6 . Доставлення потерпілої до лікарні з діагнозом - ножове поранення передньої черевної стінки; огляд місця події слідчим і виявлення у барі слідів крові; оперування у лікарні потерпілої; а також встановлення відповідної тяжкості тілесних ушкоджень судовою медичною експертизою все це - є доказами наслідків незаконних дій ОСОБА_3 , які мали вираження в спричиненні ножового поранення.

4.6.Враховуючи обставини, які відомі суду, спосіб вчинення злочину нанесення тяжкого поранення; знаряддя злочину хоча він не встановлений, однак за характером поранень це ніж; кількість, характер та локалізацію поранення одне колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням шлунку, яке супроводжувалось масивною внутрішньочеревною кровотечею; суд робить висновок, що умисел у ОСОБА_3 був направлений саме на спричинення тяжкого тілесного ушкодження. Такий умисел був прямим, оскільки останній усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

4.7.Таке твердження суду випливає з всіх означених вище характеристик і перш за все з думки про те, що людина беручі в руки ніж (або будь-який інший колото-ріжучий предмет) повинна розуміти як наслідки такої дії, так і нести відповідальність за свої вчинки. «….Як би морально низько не стояла людина, в ній завжди слід поважати людину, тобто, визнавати в ньому розумно-вільну істоту, а тому вважати її відповідальною за свої дії. Це найвища моральна вимога, яку не можуть усунути жодні софізми»1. Якщо основою людини є дві якості: вміння володіти своїми почуттями та відповідальність за свої вчинки і дії, то ОСОБА_3 нажаль не здатний контролювати свої негативні емоції, свій гнів і злість, які є наслідком нестриманості. Відповідно вчинки і дії останнього показують злочинні нахили такої особистості та неконтрольовану вседозволеність, що у будь-який момент може призвести до застосування фізичного насилля та спричинення непоправного зла іншій людині або суспільним інтересам.

4.8.Щогодинний досвід переконує нас, що ми маємо можливість утримувати свої потяги уявленням інших мотивів, чи навіть просто уявленням необхідності міркування. Таке міркування не може бути злим або агресивним, адже тоді не існувало б суспільства. У будь-якому разі, наші думки, а разом з ними і дії повинні бути не шкідливим для оточуючих. Все це є частиною співіснування у демократичному суспільстві, у цивілізованій державі.

4.9.Оцінюючи правову позицію обвинуваченого, при існуючих доказах, суд вважає, що своєю поведінкою та категоричним не бажанням давати покази, при цьому емоційно та агресивно висловлюючись на адресу суду та прокурора, ОСОБА_3 лише підтверджує твердження обвинувачення і думку суду виражену у даному вироку про винність у вчиненні злочину. Кожна людина, яку обґрунтовано обвинувачують у вчиненні правопорушення, може розумно надати пояснення або спростування таких тверджень.

4.10.Суд зазначає, що презумпція невинуватості яка є видатним принципом права, «не означає, що ми повинні вважати невинність підсудного визнаною, - якби це було так, його слід було б звільнити - або що його невинність вже «a priori» більш вірогідна, або, що більшість залучених до суду невинні. Вона означає лише, що тягар доведення лежить на обвинувачі»2.

4.11.Як зазначено вище у вироку, прокурор повністю довів, що злочин по відношенню до потерпілої вчинив ОСОБА_3 . І хоча сама потерпіла не з`явилась до суду, похідні від неї докази, такі як впізнання ОСОБА_3 за фотознімками, заява про злочин, об`єктивно показують сам зміст незаконних дій обвинуваченого і його бажання порушити суспільні відносини що забезпечують охорону здоров`я людини. Будь-яка розумна людина має можливість такі твердження щонайменше спростувати або показати свої дії зовсім у іншому вигляді, що дало б змогу незалежному спостерігачу, яким у даній справі є суд, зрозуміти такі дії обвинуваченого або побачити їх зовсім у іншому вигляді (наприклад: не злочинними або необережними та інш.).

4.12.Цікавою в цьому напрямку є думка видатного англійського юриста Вільяма Вільза - «Загальне правило, що допускає дуже рідкісні винятки, полягає в тому ґрунтовному припущенні, що безневинний може пояснити підозрілі чи незвичайні явища, що помічаються в його особистості, одязі чи поведінці, і що в цьому випадку, якщо не повага до істини, то почуття самозбереження змусить його розсіяти підозри, що виникли. Відверте і задовільне пояснення обставин, що становлять причини підозри, завжди діє на користь обвинуваченого і викликає до нього довіру, якщо навіть у істині його пояснень і важко переконатися. З іншого боку, сила підозр, які викликаються відомими обставинами, збільшується, якщо підсудний не представляє жодного пояснення фактів, які, як можна ґрунтовно припустити, він має можливість і навіть пряму вигоду пояснити»3. Тобто пояснення обвинуваченого у даному випадку є прямою вигодою для нього, при наявності як він вважає, мінімальних доказів його вини. Завдяки ним він може розсіяти всі існуючи підозри, показати який розвиток мали події, що сталися 17 серпня 2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин в кафе-барі ПП «Побережний», який розташований по АДРЕСА_2 . Натомість обвинувачений відмовився надавати покази, аргументуючи свою позицію незгодою з діями суду та відмовою прокурора від надання суду інших доказів по провадженню. Вважати, що сторона обвинувачення повинна доводити вину особи лише прямими доказами, такими як покази безпосередніх свідків очевидців події правопорушення, в тому числі і потерпілої та виказувати свою зневагу до суду і встановлених у суді правил, використовуючи кримінальний процесуальний закон як засіб для формального доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК і відповідно ухилення від кримінальної відповідальності, на думку суду, є не конструктивною думкою і грубою юридичною помилкою.

4.13.Надання суду доказів є як обов`язком, так і правом прокурора в судовому процесі. Обов`язком в розумінні ст. 92 КПК, як частина імперативних функцій обвинувальної влади. Правом в силу вимог ст. 26 КПК, яка передбачає диспозитивність, що має своє вираження у вільному використанні сторонами своїх прав у межах та у спосіб передбачений законом. Відповідно прокурор вільно, на власний розсуд визначає межі кримінального переслідування особи та предмет доказування такого правопорушення.

4.14.Доказавши обставини, які встановлені у ст. 91 КПК, прокурор може обмежити надання своїх доказів на будь-якому етапі процесу доказування. Одночасно суд вправі очікувати на розумні пояснення вже доведеної поведінки обвинуваченого. У цьому контексті, суд як безсторонній орган зобов`язаний надати можливість обвинуваченому висловити свою позицію. Однак ОСОБА_3 зловживаючи своїми правами лише виказав негативні емоції щодо відсутності прямих доказів його вини (показів потерпілої, свідків).

4.15.Суд вважає, що фактично обвинувачений частково визнає обставини які йому інкримінуються, оскільки навіть спростувань своєї присутності у барі або іншої, наприклад правомірної поведінки, надано не було. Голослівні заперечення дій суду та прокурора, відсутність конструктивного діалогу в процесі, відсутність бажання справедливого розгляду кримінального провадження та егоїстичні наміри використання своїх прав виключно як засіб для досягнення власних амбітних цілей, об`єктивно показують відсутність у ОСОБА_3 будь-яких розумних пояснень своїх злочинних дій.

4.16.Мотивом вказаного злочину, суд вважає раптову ненависть та озлобленість на потерпілу, які стали можливі в уяві ОСОБА_3 внаслідок своїх егоцентричних дій у кафе-барі, під час грубої та нетактовної поведінки до всіх присутніх у закладі. Під час агресивної поведінки, ОСОБА_3 були зроблені зауваження у кафе-барі, його реакцію не потрібно було довго чекати. Нетерпимість до зустрічної думки, обмеженість у світосприйнятті обставин життя, роздратування будь-якими зовнішніми факторами і як наслідок запальність у способах вираження емоцій призвели обвинуваченого до нанесення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Метою таких дій було очевидне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілої, оскільки не можливо допустити іншої думки оцінюючи дії ОСОБА_3 . Якщо б останній не бажав таких наслідків, він і не діставав би ножа (або колюче-ріжучого предмету) і тим більше не застосовував би його до людей, які не тільки не були озброєними, але й не були суспільно-небезпечними, оскільки не виказували мети нападу чи спричинення шкоди життю і здоров`ю ОСОБА_3 .

5.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
5.1.Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом під час судового розгляду не встановлено.

5.2.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого також не встановлено.

6.Мотиви призначення покарання.
6.1.При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

6.2.Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 47 років, має середньо спеціальну освіту. Зі слів до затримання працював електриком на будівельних майданчиках в м. Одесі, одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів проживає в АДРЕСА_1 , без реєстраційного обліку в Україні, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, разом з тим в теперішній час вважається особою, яка не має судимості в силу ст. 89 КК.

6.3.Суд також оцінює минуле життя ОСОБА_3 , який за наявними відомостями в матеріалах провадження, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та загалом провів в місцях позбавлення волі приблизно 20 років. Таку обставину, суд не може оминути та надати їй моральну та етичну оцінку. Є очевидним, що кожна людина має право на помилку і навіть помилка може бути не одиничною. Всі люди різні та по різному намагаються влаштувати власне життя. Однак не можна зрозуміти численні умисні дії, які направлені на порушення кримінального закону та спричинення умисної шкоди здоров`ю і власності інших людей. Так, на протязі з 1994 року по 2016 рік ОСОБА_3 був засуджений п`ять разів, за вчинення виключно тяжких та особливо тяжких злочинів. Строки покарання були досить значними. Про це, в тому числі свідчить отримання спеціальності ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі. Вчинення системно злочинних дій більше свідчить про нахили особистості до свавілля, виключно в егоцентричних намірах, тільки з урахуванням власних потреб і власних цілей. Окрім того, є очевидним, що на свідомість ОСОБА_3 очевидно вплинула середа його спілкування в місцях позбавлення волі, культура тих особистостей, з якими він тривалий час в обмеженому просторі спілкувався. Все це дає привід для думки про не бажання обвинуваченого підкорюватись встановленим у суспільстві правилам поведінки.

6.4.Суд також враховує переховування обвинуваченого від правосуддя, що підтверджується не тільки постановою про розшук підозрюваного від 18.09.2017 року, але й фактичною неможливістю встановлення особи після вчиненого злочину. ОСОБА_3 переховувався від правосуддя на протязі майже чотирьох років.

6.5.Суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_3 привело до скоєння вказаного правопорушення невихованість. Суд вже зазначав раніше у судових рішеннях4, що ставлення особи до власної особистості, яке виражається у формуванні світогляду, внутрішньої духовної культури, розстановки життєвих пріоритетів, ціннісні орієнтації і виховання є обов`язковою складовою виховання кожної людини. Відсутність адекватної поведінки у суспільстві та у ставленні до інших людей, вочевидь у обвинуваченого розвинуто у певній мірі у формі інстинктів. Суд вважає, що обвинувачений схильний до вчинення умисних злочинів проти життя та здоров`я людини і поведінка останнього свідчить про не бажання змінити своє ставлення до життя.

6.6.Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статті зв`язане з позбавленням волі. Визначаючи строк такого покарання, суд зважає на особистість ОСОБА_3 , його характеристику як людини, яка обізнана в порушені законів, його ментальність та напрямок думок, які пов`язані із свавіллям та вчиненням дій на власний розсуд за власними бажаннями, не враховуючи інтереси інших людей. Є значна різниця між людиною, яка вперше допустила порушення закону і яка вчиняє такі порушення умисно і системно. Такі люди, як правило вважають свої погляди та думки вищими за інших, а правила які створені задля блага всіх людей, ними не виконуються, оскільки це на їх переконання є певним приниженням їх особистості. Вони сприймають правила і закони як обмеження створені для всіх, але не для них самих. Відповідно і реакція на зауваження або на звичайне слово, моральної поваги до ближнього у таких людей має свій вираз у формі агресії та озлоблення. Якщо ж умови події будуть передбачати можливість вчинення значної шкоди здоров`ю та навіть життю людини, вказані особи вочевидь здійснять такі злодійські дії не думаючи про наслідки. Відповідно ОСОБА_3 у даному випадку за вказаним кримінальним правопорушення заслуговує максимального строку покарання за санкцією статті, навіть при відсутності обтяжуючих вину обставин. Відповідно і підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК очевидно не існує.

7.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
7.1.Речові докази 9 фрагментів слідів папілярних узорів рук непридатних для ідентифікації особи, упаковані до паперового конверту білого кольору; 1 змив речовини бурого кольору, упакований до паперового конверту білого кольору, відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК підлягають знищенню, як майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використано.

7.2.Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили, враховуючи вид покарання залишити без змін у вигляді тримання під вартою, як гарантію виконання вироку суду.

7.3.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

1.2.Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту набрання законної сили вироком суду.

1.3.Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду за цим кримінальним провадженням за період з 10.08.2021 року по день набрання законної сили вироком суду.

1.4.До набрання вироком суду законної сили застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

1.5.Речові докази 9 фрагментів слідів папілярних узорів рук непридатних для ідентифікації особи, упаковані до паперового конверту білого кольору; 1 змив речовини бурого кольору, упакований до паперового конверту білого кольору відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК знищити, як майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використано.
1.6.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

1.7.В частині застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вирок суду відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 534 КПК підлягає негайному виконанню, до набрання законної сили вироком.

1.8.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.9.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ: ОСОБА_1

[1] ОСОБА_11 «Підстави логіки та метафізики» 1894 рік, арк. 125.

[2] ОСОБА_12 «Вчення про кримінальні докази. Частини: загальна і особлива», С.-Петербург, 1910 рік. Репринтне видання. Київ, Видавець ОСОБА_13 , 2010., а. 166.

[3]Вільям Вільз «Досвід теорії непрямих доказів» 1864 рік, М.; Видавництво Книжковий дім «Ліброком» 2012 рік, С. 57

[4]Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 року, Справа № 518/106/16-к, провадження № 1кп/521/93/20, п. 6.5.

1 Б.М. Чичерін «Підстави логіки та метафізики» 1894 рік, арк. 125.

2 ОСОБА_12 «Вчення про кримінальні докази. Частини: загальна і особлива», С.-Петербург, 1910 рік. Репринтне видання. Київ, Видавець ОСОБА_13 , 2010., а. 166.

3 Вільям Вільз «Досвід теорії непрямих доказів» 1864 рік, М.; Видавництво Книжковий дім «Ліброком» 2012 рік, С. 57

4 Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 року, Справа № 518/106/16-к, провадження № 1кп/521/93/20, п. 6.5.