Справа № 183/1947/22
№ 1-і/183/61/22

У Х В А Л А
14 липня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання Куп`янської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
в присутності обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання Куп`янської окружної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України, строком на 60 діб.
Так, згідно поданого клопотання, органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що приблизно о 11:00 годині 21.05.2019 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілій ОСОБА_7 два удари кулаком руки в область щелепи потерпілої, від котрих остання впала на підлогу і втратила свідомість. Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, травматичного субдурального крововиливу, набряку головного мозку, від яких потерпіла померла. Крім того, в ході проведення обшуку 23.05.2019 року за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено речовину рослинного походження канабіс, яку ОСОБА_3 незаконно придбав і зберігав за місцем мешкання, а також 87 ростучих рослин коноплі, які останній незаконно вирощував за місцем мешкання.
20 січня 2022 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області обвинуваченому Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Відповідно до вимог ч.6 ст. 615 КПК України обвинуваченому прокурором продовжено строк тримання під вартою, а в подальшому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року по 15 липня 2022 року.
Прокурор посилається на те, що на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, на даний час в провадження Куп`янського міськрайонного суду Харківської області передано обвинувальний акт, судовий розгляд не закінчено, однак існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, існує ризик продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, існує ризик незаконного впливу на свідків, допит яких не завершено в суді. При цьому, прокурор, з огляду на запроваджений на території України воєнний стан, вважає, що більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_3 застосувати не можливо, оскільки обвинувачений фактично проживає на тимчасово окупованій території, міцних соціальних зв`язків не має, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про зміну раніше обраного йому запобіжного заходу, посилаючись на те, що протягом розгляду справи в суді він утримується під вартою без рішення суду більше трьох років. Здебільшого судовий розгляд відкладався лише задля виклику свідків за ст.. 309, 310 КК України, яких прокурор не міг забезпечити, а свідків у вчиненні ним злочину, передбачених ч.2 ст. 121 КК України не існує. При цьому обвинувачений наполягає на тому, що прокурором не доведена обґрунтованість пред`явленої йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, протягом судового розгляду не доведено умислу в його діях на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, внаслідок яких вона померла у лікарні. Також обвинувачений зауважив, що прокурором не доведена наявність ризиків, визначених у пунктах 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, тим більше в умовах воєнного стану. ОСОБА_3 звернув увагу суду на те, що має постійне місце проживання, однак м. Куп`янськ на даний час являється тимчасово окупованим, внаслідок чого він не зможе повернутися до цього міста та незаконно впливати на свідків. Навпаки, знаходячись на свободі, не маючи судимостей, обвинувачений має намір вступити до лав Збройних Сил України та бути потрібним державі у даний складний час. З огляду на те, що матеріали кримінального провадження не передані до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, він, як обвинувачений, що утримується під вартою, відчуває себе заручником ситуації, при якій він має триматися під вартою до невизначеного часу. Крім того, обвинувачений при обґрунтуванні свого клопотання посилався на численну практику Європейського суду з прав людини, якою саме на прокурора покладається обов`язок доведення наявності ризиків, які виправдовують тривале тримання під вартою обвинуваченого.
Захисник обвинуваченого підтримав позицію ОСОБА_3 , наполягав на застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши подані до клопотання матеріали, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131,176,1981,183).
До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст.148 КПК України запобіжні заходи обираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до загальних положень про запобіжні заходи, такі обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 та іншими нормами КПК.
Відповідно до розпорядження ВСУ №11/0/9-22 від 18.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)" змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
На момент розгляду даного клопотання, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не скероване, внаслідок чого суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості пред`явленої підозри, як і позбавлений можливості враховувати наявність встановленої обґрунтованої підозри при застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_3 відповідним слідчим суддею Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.
Між тим, прокурор наполягала на тому, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу була надана оцінка обґрунтованості підозри обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу суд не вирішує цього питання, лише звертає увагу на наступне.
Поняття «обґрунтованості підозри» не визначене в національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, в даному випадку, вважає за необхідне застосувати, позицію ЄСПЛ, зокрема, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до цієї позиції, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання для допиту полягає у сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., п. 55, Series A, №300-A).
Разом з тим, ЄСПЛ у своі?х рішення неодноразово вказував на те, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, після спливу певного часу просто існування обґрунтованоі? підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, а судові органи зобов`язані вказати інші підстави для подальшого утримання під вартою (наприклад, рішення у справах «Яблонськии? проти Польщі» від 21.12.2000 р., «Орловськии? проти Украі?ни» від 02.04.2015 р., «Борисенко проти Украі?ни» від 12.01.2012 р., «І. А. проти Франціі?» від 03.09.1998 р., «Нечипорук і И?онкало проти Украі?ни» від 21.04.2011 р., «Єлоєв проти Украі?ни» від 06.11.2008 р.).
У разі вирішення питання про тримання під вартою суди зобов`язані навести також інші підстави, які виправдали б тривале утримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти Украі?ни» від 16.12.2010 р.).
ЄСПЛ у своі?х рішеннях неодноразово повторював, що чим довше триває тримання під вартою, тим вищими мають бути вимоги до підтвердження обґрунтованості підозри (наприклад, рішення у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р., «Мюрреи? проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., «Ердагоз проти Туреччини» від 22.10.1997 р., «Влох проти Польщі» від 19.10.2000 р., «О`Хара проти Сполученого Королівства» від 16.10.2001 р. тощо).
Відсутність будь-яких матеріалів кримінального провадження, в даному випадку, не дають суду можливостей надати оцінку будь-яким підставам, які виправдали б тривале утримання особи під вартою.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Положення ст.199 КПК України, передбачають, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ.
Згідно зі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи право суддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи право суддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Аналіз норм КПК дає підстави стверджувати, що в переважній більшості ним не регулюється порядок здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, виняток становлять ч. 1 ст. 34 та ст. 615 КПК.
Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Отже, виходячи саме із загальних засад кримінального провадження суд вирішуватиме питання можливості розгляду в умовах воєнного стану клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу за відсутності можливості отримання матеріалів кримінального провадження, на підставі матеріалів, поданих до клопотання.
За змістом статей 193, 201 КПК клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу розглядається за участю прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Так, згідно з ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Суд зауважує, що ч. 6 ст. 22 КПК зобов`язує суд створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Слід констатувати, що в умовах воєнного стану, у зв`язку з безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, суд об`єктивно позбавлений можливості створити сторонам умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, окрім як у спосіб, який би у теперішніх умовах з одного боку забезпечив безпеку учасників кримінального провадження, працівників суду та суддів, а з іншого - дав можливість здійснювати правосуддя в умовах воєнного стану, у т.ч. з метою оперативного вирішення порушених сторонами кримінального провадження питань.
На переконання суду, до таких способів (засобів), зокрема належать: (1) проведення судового провадження в режимі відеоконференції або (2) вирішення окремих питань за відсутності сторін кримінального провадження. Власне, обидва ці способи можуть використовуватись судом в умовах воєнного стану, в залежності від конкретних обставин, що склалися.
Такої ж думки притримується і Верховний Суд у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", у пункті 7 якого зазначено, що якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Як зазначав суд вище, статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, а також питання про зміну запобіжного заходу, обраного обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зможе в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання покладених на нього обов`язків.
В даному конкретному випадку, сторона обвинувачення може ініціювати продовження запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни.
Таких доказів прокурором до клопотання не подано.
Крім того, спроба незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (потерпілим, свідком, іншим підозрюваним, обвинуваченим, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб.
Таких доказів прокурором при розгляді даного клопотання не подано.
Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме дії особи слідчий/прокурор оцінює як перешкоджання, а також в який саме спосіб особа таким діями реально заважає здійснювати досудове розслідування.
Так само має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного.
Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки по суті є припущенням.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК).
Аналіз вимог ст.. 177 КПК України свідчить про те, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою чи домашній арешт).
Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
-здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК);
-пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Отже, суд, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, в кожному випадку, зобов`язаний зробити висновок про обґрунтованість/необґрунтованість повідомлення про підозру; наявність/відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а у разі продовження запобіжного заходу також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК).
Очевидно, що в момент реєстрації вказаного кримінального провадження та протягом тривалого судового розгляду було достатньо даних, які б свідчили про обґрунтованість пред`явленої підозри, однак у даному випадку, суду не надано достатніх даних про те, що рівень обґрунтованості підозри у процесі судового розгляду значно підвищувався та зростав, а сторона обвинувачення не навела додаткові докази її обґрунтованості у процесі судового розгляду.
Таким чином, вимоги до рішення суду про продовження строків тримання особи під вартою підвищуються, оскільки це рішення повинно ґрунтуватися на таких підставах:
-Наявність підозри, обґрунтованість якоі? підтверджується новими, додатковими доказами, отриманими за результатами проведення процесуальних діи?, з моменту ухвалення попереднього рішення слідчого судді про обрання, зміну чи продовження запобіжного заходу або обов`язків;
-Ризик (ризики), якии? був підставою для обрання запобіжного заходу, його зміни чи продовження відповідних строків, не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування запобіжного заходу чи відповідних обов`язків.
-Докази того, що інші (більш м`які) запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику/ризикам.
Крім того, варто зауважити, що після обрання запобіжного заходу з плином часу просто обґрунтованоі? підозри стає недостатньо для її продовження, а тому у процесі вирішення питання про продовження відповідних строків суди мають з`ясувати наявність інших «відповідних» і «достатніх» обставин (Макаренко проти України, справа №622/11). До таких обставин належать ризик переховування від правосуддя, ризик здіи?снення тиску на свідків чи спотворення доказів, ризик змови, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик спричинення громадських заворушень чи необхідність захисту прав затриманоі? особи (справа «Харутюнян проти Вірменії» №629/11). Не доведення наявності ризиків під час ухвалення рішення про продовження строків тримання під вартою призводить до значноі? кількості справ проти Украі?ни перед ЄСПЛ (справа «Макаренко проти України» №622/11).
Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову прокуророві у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та необхідність зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання.
При цьому суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 : з`являтися на першу вимогу до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Саме такий обраний запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 331, 350 КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Відмовити прокурору Куп`янської окружної прокуратури у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 121, ч.1 ст.309, ч.2 ст. 310 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, строком два місяці, обчислюючи цей строк з 14 липня 2022 року.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 :
1) з`являтися на першу вимогу до суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;
4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Припинити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1 .