ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/908/22 Справа № 208/4978/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черноземне, Совєтського району АР Крим, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, працюючого в «Женіс ЛТД» менеджером, одруженого, маючого неповнолітню дитину, 2009 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_9 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Наявний в матеріалах кримінального провадження цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 21917,16 грн., і в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 30000,00 грн.
В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.
Як встановлено судом, ОСОБА_9 , 14.03.2020 року, приблизно о 22 годин 00 хвилин, у темний час доби, при включеному міському електроосвітленні, керуючи технічно справним автомобілем «BYD F-З» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому на праві приватної власності, здійснював рух по проспекту Гімназичному в м. Кам`янське, з боку пр-т. Свободи в напрямку вул. Спортивній, по автодорозі, що має по дві смуги у кожному напрямку, з асфальтобетонним сухим, чистим покриттям.
Під час свого руху, наближаючись до перехрестя проспекту Гімназичному з вулицею Спортивною, водій ОСОБА_9 почав виконувати маневр повороту наліво, рухаючись зі швидкістю 5 км/год.
Перед здійсненням зміни напрямку руху керованого автомобілю вліво, водій ОСОБА_9 , на горизонтальній ділянці дороги, не маючи перешкод технічного характеру, повинен був переконатись, що виконуваний ним маневр буде безпечним, і він своїми діями не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, тобто повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.
В порушення вимог вказано пункту Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_9 не переконався у безпечності виконуваного ним маневру, своєчасно моторолер А EX 150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку не виявив, змінив напрямок свого руху, та виконуючи маневр повороту вліво допустив зіткнення з транспортним засобом під керуванням водія ОСОБА_12 .
Дії водія автомобілю «BYD F-З» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної події.
В свою чергу, водій ОСОБА_12 , керуючи технічно справним моторолером А EX 150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проспекту Гімназичному в напрямку вулиці Спортивній, по авто дорозі що має двосторонній напрямок для руху, зі швидкістю 50 км/год.
При наближенні до перехрестя проспекту Гімназичному з вулицею Спортивною, водій ОСОБА_13 завчасно не виявив, що попереду нього, у зустрічному напрямку рухається автомобіль «BYD F-З» під керуванням водія ОСОБА_9 , який раптово змінив напрямок руху та почав виконувати маневр повороту ліворуч.
У дані дорожній обстановці, водієві моторолеру ОСОБА_13 , при виявленні, що автомобіль «BYD F-З» змінив напрям руху вліво у напрямку смуги руху моторолеру, необхідно було прийняти заходи до зниження швидкості аж до зупинки моторолеру, тобто водій ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Дії водія моторолеру ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної події.
В дорожньо-транспортній ситуації, яка виникла на дорозі за участю транспортних засобів під керуванням водія ОСОБА_13 та водія ОСОБА_9 , останній, створивши небезпеку для водія моторолера, мав більше можливостей уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль, але водій ОСОБА_9 цього не зробив, та продовжував маневрувати автомобілем, не переконавшись у безпечності руху як на початку маневру, так і під час руху.
В результаті даної ДТП, пасажиру моторолеру ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому велико - та малогомілкової кісток лівої гомілки з раною в ділянці перелому, саден в ділянці губ, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
У прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо - транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних пошкоджень, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Адвокат потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 186 КК України в частині вирішеного цивільного позову скасувати. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_9 в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 300000,00 грн., в рахунок матеріальної шкоди суму в розмірі 43986,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн., а всього суму в розмірі 350986,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог адвокат посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні розміру сум до відшкодування не в повному обсязі було враховано всі обставини кримінального провадження та обсяг понесених потерпілими моральних та фізичних страждань.
Так, адвокат зазначає, що потерпілий ОСОБА_10 внаслідок отриманої травми в зазначеної ДТП 14 березня 2020 року був госпіталізований до КУ Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги, а 16 березня 2020 року був переведений на стаціонарне лікування в КП Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарняДОР, де знаходився на лікування до 03 квітня 2020 року, переніс операцію, а потім був переведений на амбулаторне лікування. За цей проміжок часу потерпілому і його матері довелося здійснювати значні витрати, пов`язані з лікуванням. Отже, загалом за час тільки перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні і на амбулаторному лікуванні витрати склали 43986 грн.
Зазначена сума була обґрунтована в позові, наявному в матеріалах кримінального провадження. До того ж, в позовній заяві була обґрунтована і моральна шкода в сумі 300000 грн., а також витрати на правову допомогу адвокату в сумі 7000 грн.
Однак суд першої інстанції погодився стягнути з відповідача ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду частково, при цьому проігнорувавши взагалі витрати на правову допомогу.
Позиції учасників судового провадження.
Представник потерпілого в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений в судовому засіданні, також, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, зазначили, що матеріальні витрати на лікування потерпілого обвинуваченим відшкодовувались в добровільному порядку, а інші витрати, які фактично пов`язані з витратами на продовольчі та господарські товари, послуги з доставки їжі і засоби особистої гігієни, обвинувачений відшкодовувати у відповідності до чинного законодавства не зобов`язаний.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, з яким не погоджується потерпілий залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У відповідності до ст. 128 КПК України, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано збитків, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Правильне застосування цих норм є можливим тільки з врахуванням положень ст. ст. 22, 23 ЦК України.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), і такі збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Позовна заява повинна відповідати встановленим КПК та ЦПК України вимогам, а саме: позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування; зазначається ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та мотивувальної частини оскаржуваного вироку, в ході судового провадження свого обґрунтованого підтвердження знайшла сума в розмірі 30417,16 грн., з яких суму в розмірі 8500,00 грн. обвинуваченим було відшкодовано в добровільному порядку, що учасниками судового провадження не заперечувалось. Таким чином, до відшкодування залишалась сума в розмірі 21917,16 грн., яку і було стягнуто судом першої інстанції в резолютивній частині вироку з обвинуваченого на користь потерпілого.
Із заявленої потерпілим в цивільному позові суми матеріального відшкодування, з урахуванням вже добровільно виплаченої обвинуваченим та стягнутої судом першої інстанції, залишилась сума в розмірі 13478,84 грн., яку в апеляційній скарзі представник потерпілого і просить стягнути.
Однак, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині, оскільки як вбачається із наданих до позовної заяви потерпілим чеків на витрати, більшість цих чеків, по-перше, надана поза межами перебування на лікуванні потерпілого, а по-друге, не є матеріальними витратами в розумінні закону України, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, тобто є повсякденними витратами сім`ї потерпілого на забезпечення проживання усієї родини необхідними у побуті товарами харчування, засобами особистої гігієни та товарами господарського призначення.
Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність збільшити відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 300000,00 грн., то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість пред`явленого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, глибини заподіяних фізичних та моральних страждань потерпілого, порушень звичайного укладу життя, за час лікування, та додання зусиль на їх відновлення, колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом першої інстанції до стягнення моральної шкоди сума в розмірі 30000,00 грн. повністю відповідає встановленим фактичним обставинам справи, відповідає принципам розумності та справедливості, встановлених ст. 23 ЦК України, і є співмірною як із понесеними потерпілим стражданнями, так і з фінансовими можливостями обвинуваченого, та більш ніж достатньою для відшкодування.
Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., то колегія суддів відхиляє такі доводи та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підтверджуються належними доказами.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат, згідно п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Проте, як вбачається із цивільного позову та апеляційної скарги, представник потерпілого вказаних вимог закону не дотримався, належних доказів в підтвердження розміру витрат на правову допомогу не надав, зокрема, жодних договорів укладених між потерпілим та адвокатом із відповідними додатками про розрахунок послуг останнього, або касових ордерів та чеків, які б підтверджували сплату потерпілим послуг адвоката та розмір сплачених сум, тощо.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є обґрунтованим та відповідним як нормам кримінального законодавства України, так і цивільного, ухвалений на основі наявних та досліджених судом першої інстанції доказів в підтвердження витрачених сум, тож є законним і відповідно правильним.
А тому, враховуючи вищевказане та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4