Справа № 215/1114/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» та із захисниками в системі «EASYCON» кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 307 ч. 2, 310 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 09.03.2022 р. Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 29.03.2022 р..

Прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечує проти задоволення клопотання прокурора, так як він не ухилявся від досудового розслідування і не буде ухилятися від судового розгляду, у нього є сім`я, він бажає перебувати з нею, також просить врахувати воєнний стан в Україні.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що обрання запобіжного заходу обом обвинуваченим, який вже обрано, є нікчемним, його можна лише продовжити, коли підзахисні знайомилися з матеріалами справи то обидва виявили бажання брати участь в захисті Вітчизни, свідки допитані, ОСОБА_4 не вчиняв раніше злочинів, не надано доказів на підтвердження наявності ризиків. Просить обрати більш мякий запобіжний захід, можливо нічний домашній арешт.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання, попередні ухвали суду від 10.09.2021 р., 09.03.2022 р. про продовження строку тримання під вартою, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведене, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки ризики, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку його дії, а також прокурор у своєму клопотанні, не зникли, крім ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, та не зменшилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як він хоча раніше не судимий, має неповнолітню дитину, але обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за один із яких законом передбачено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, не працює, тому може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які не були допитані судом, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про відсутність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.

Наявність вказаних ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при продовженні строку його дії, та на які посилається в клопотанні прокурор, продовжують існувати та не зменшилися.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, бажання брати участь в захисті вітчизни не є підставами самі по собі для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Тому, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час розгляду неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, продовжують існувати та не зменшилися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 21.05.2022 р..

Залишити можливість внесення застави, в розмірі та на умовах, визначених ухвалою від 20.09.2021 р. Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: