УХВАЛА
22 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 335/3759/18
провадження № 51-2453ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора Вознесенівської окружної прокуратури

м. Запоріжжя ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаних судових рішень

у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте, прокурор подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, прокурор, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до
ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Крім того, за змістом скарги у ній прокурор по суті аналізує фактичні обставини кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, як про це ставить питання у касаційній скарзі прокурор.
Всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судових рішень та необхідності їх скасування на підставах, передбачених

ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 412-414, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
У зв`язку з цим прокурору необхідно аргументовано викласти свої доводи виходячи із повноважень суду касаційної інстанції, передбачених КПК.
З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати

на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами саме норм права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК касаційна скарга містить протиріччя.
Так, у вступній та мотивувальній частинах касаційної скарги прокурор ставить питання про перегляд вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня

2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2022 року, а також описує порушення, що, на її думку, були допущені як місцевим так і апеляційним судами, однак у прохальній частині просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим прокурору необхідно визначитися, яке судове рішення вона оскаржує та у суді якої інстанції просить призначити новий розгляд кримінального провадження, усунути протиріччя та обґрунтувати свої доводи з урахуванням судових рішень, які вона оскаржує.
Також, Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 425 КПК, крім інших, касаційну скаргу має право подати прокурор.
Виходячи з системного аналізу норм кримінального процесуального закону, право на подачу касаційної скарги має прокурор, який брав участь у судовому провадженні,

а також, незалежно від такої участі, прокурори вищого рівня, зазначені в ч. 4 ст. 36 КПК.
Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 629/847/15-к), касаційну скаргу також має право подати прокурор, який був включений до групи прокурорів, однак не брав участі

у судових засіданнях.
Так, з матеріалів касаційного провадження та долучених до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що сторону обвинувачення під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції представляла прокурор ОСОБА_6 , а в апеляційному суді прокурор ОСОБА_7 .
Проте, касаційну скаргу до Касаційного кримінального суду подала прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , яка, як убачається із судових рішень, не брала участі у судовому провадженні стосовно ОСОБА_5 у судах першої та апеляційної інстанцій, та, за посадою, не є прокурором вищого рівня,

як це визначено у ч. 4 ст. 36 КПК.

Крім того, прокурором до касаційної скарги не долучено документів на підтвердження того, що вона входила до складу групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Таким чином, прокурором ОСОБА_4 не надано будь-яких об`єктивних даних, які

б свідчили про право на касаційне оскарження судових рішень стосовно ОСОБА_5 .
Не долучення документів, які підтверджують повноваження прокурора ОСОБА_4 на касаційне оскарження вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 , крім іншого, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Прокурору також необхідно надати докази дотримання встановленого судом строку усунення недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3