Справа № 755/1677/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003502 від 04.12.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишнівка Харківської обл., громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

03.12.2021 року приблизно о 17 годині ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Райдужна від бульвару Перова в напрямку вул. С.Стальського в місті Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:
- п. 18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виразилось в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною по вул. Райдужна від бульвару Перова в напрямку вул. С.Стальського, в районі буд. №69 в м. Києві, допустив виїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право, відносно руху автомобіля, та мав перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/59797-ІТ від 13.12.2021 року, у водія ОСОБА_4 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія транспортного засобу «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам пункту 18.1 ПДР України.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1880-2021 від 10.01.2022 року, потерпілий ОСОБА_7 , 1944 року народження, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які виразилися:
- закрита травма правої гомілки: перелом верхівки латеральної (зовнішньої) кісточки без зміщенням уламків;
- закрита травма правої кисті: перелом основи дистальної фаланги зі зміщенням уламків та проксимальної фаланги 1 пальця без зміщення уламків.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що дійсно 03.12.2021 року приблизно о 17 годині він, керуючи технічно справним транспортним засобом «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Райдужна від бульвару Перова в напрямку вул. С.Стальського в місті Києві, через необережність допустив порушення вимог п. 18.1 ПДР України та вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_7 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Таким чином, показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді обмеження волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_4 не працює, підстав призначити покарання у виді штрафу суд не вбачає.

Крім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді у виді 1 /одного/ року обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 /один/ рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1 , залишити власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2059 гривень 44 коп. за проведення експертизи № СЕ-19/111-21/59797-ІТ від 13.12.2021 року, 5273 гривні 00 коп. за проведення експертизи № 042-1880-2021 від 10.01.2021 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: