Номер провадження: 11-сс/813/1096/22
Справа № 522/4157/17 1-кс/522/3935/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 02 березня 2017 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власником якої є ОСОБА_6 із забороною будь- якого відчуження та обмеженням права розпоряджатися цим майном.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подала на неї апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали та ухвалення її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, вказує на те, що в ухвалі не зазначено, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає нерухоме майно ОСОБА_6 , яке зазначене в клопотанні слідчого.

Крім того, апелянт вакує і на безпідставність висновку слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри, оскільки в рамках даного кримінального провадження про підозру нікому не повідомлено.

Також, на переконання апелянта, слідчий суддя не перевірив наявність правих підстав для накладення арешту на майно та не звернув увагу на відсутність доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, зазначене клопотання про накладення арешту на майно третьої особи було внесено слідчим, а не прокурором, як того вимагає діючий КПК України.

Також, апелянт просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, зважаючи на те, що про прийняте слідчим суддею рішення їй стало відомо лише 13 липня 2022 року, а 19 липня 2022 року, звернулася до суду з апеляційною скаргою

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданого клопотання та апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

В судове засідання сторони не з`явилися, кожна окремо подали заяви про розгляд провадження за їх відсутності.

Зважаючи на обставини, зазначені в клопотанні апелянта, як на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, колегія судді вважає за необхідне поновити скаржниці строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст.170КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Частиною 4 ст.170 КПК України передбачено, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх не застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 21.12.2016 року в ЄРДР за №0009562, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. ст. 191 КК України.

01 березня 2017 року слідчий відділення розслідування злочиніву сфері господарської та службової діяльності СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , за погодження з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власником якої є ОСОБА_9 із заборонивши будь - якого відчуження вказаного нерухомого майна, а також обмежити право розпорядження цим майном.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що 21.12.2016 року з Одеської місцевої прокуратури №3 до Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшли матеріали заяви голови правління кредитної спілки «Промислово - фінансова спілка» ОСОБА_10 про вчинення головою наглядової ради вказаної кредитної спілки ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а саме розтрати нерухомого майна яке належало кредитній спілці ().
Дана заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009562 від 22.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
Допитана ОСОБА_10 повідомила про відомі їй обставини вчинення кримінального правопорушення з боку ОСОБА_11 та надала документи, які у повному обсязі підтверджують її свідчення.
Так, з свідчень ОСОБА_10 вбачається, що вона була призначена на посаду голови правління КС "Промислово - фінансова спілка" у вересні 2016 року за пропозицією голови наглядової ради кредитної спілки ОСОБА_11 . Протягом жовтня - середини грудня 2016 року вона, як голова правління кредитної спілки підписувала ряд фінансових та інших розпорядчих документів кредитної спілки, які разом з нею також підписував і голова наглядової ради кредитної спілки ОСОБА_11 , у якого і знаходилась печатка установи.
Приблизно 15-17 листопада 2016 року у одного з приватних нотаріусів в м. Одесі ОСОБА_11 запропонував їй, як голові правління кредитної спілки, підписати угоду купівлі - продажу квартири, яка належала кредитній спілці. Однак, вказана квартира площею приблизно 80 кв.м. була оцінена в суму, еквівалентну 15 тисячам доларам США, тобто ціна квартири була явно занижена у декілька разів. При цьому, ОСОБА_11 повідомив їй, що фактично він хоче придбати вказану квартиру у свою власність на підставних осіб. На вказану пропозицію вона відповіла категоричною відмовою підписати угоди купівлі продажу, оскільки не було дозволу наглядової ради на вчинення вказаної угоди. Тому вона запропонувала ОСОБА_12 оформити згоду наглядової ради кредитної спілки на відчуження нерухомого майна кредитної спілки, зробити належну оцінку майна та продати приміщення з аукціону за його реальну ринкову вартість.
ОСОБА_13 був розлючений її відмовою та заявив, що знайде людину, яка підпише необхідні документи з продажу майна.
Після вказаних подій вона і в подальшому виконувала обов`язки голови правління кредитної спілки, підписуючи разом з ОСОБА_14 необхідні фінансові та інші документи приблизно до 9 грудня 2016 року, на які ОСОБА_13 ставив печатку кредитної спілки та свій підпис як особа, яка також уповноважена підписувати документи від імені спілки.
Приблизно 7-8 грудня 2016 року ОСОБА_13 запропонував їй підписати ряд підготовлених ним платіжних документів про розподіл коштів між вкладниками кредитної спілки. Вона поцікавилась, звідки на рахунку кредитної спілки появились кошти. ОСОБА_13 повідомив їй, що на рахунок кредитної спілки надійшов 1 мільйон гривень від продажу нерухомого майна кредитної спілки, а саме майна які розташовані в АДРЕСА_2 у сумі 15 тисяч доларів США, по АДРЕСА_3 за 15 тисяч доларів США та по АДРЕСА_4 в сумі 10 тисяч доларів США.
Вона почала збирати інформацію про відчуження вказаних об`єктів та встановила, що дійсно вказані об`єкти нерухомості були продані кредитною спілкою протягом листопада 2016 року. Однак вона, як голова правління кредитної спілки, ніяких документів з вказаного приводу не підписувала.
Також вона звернулась до ПАТ "Укргазбанк", у якому був відкритий розрахунковий рахунок кредитної спілки та отримала інформацію про те, що на рахунок кредитної спілки поступили кошти у якості оплати за придбання нерухомого майна:
18.11.2016 у сумі 383040 грн. від ОСОБА_9 ;
25.11.2016 у сумі 253400 грн. від ОСОБА_6 ;
25.11.2016 у сумі 392700 грн. від ОСОБА_6 .
В подальшому 17.12.2016 року голова наглядової ради кредитної спілки ОСОБА_11 звернувся до неї з пропозицією написати заявою про звільнення з посади голови правління кредитної спілки заднім числом з 14.11.2016, однак вона відмовилась. Тоді ОСОБА_11 їй повідомив, що вона вже не голова правління кредитної спілки, нічого їй не поясняючи з вказаного приводу.
Вона звернулась до державного реєстратора та взнала, що ще 16.11.2016 року головою правління кредитної спілки призначено ОСОБА_15 , а з 23.11.2016 ОСОБА_16 .
З вказаного приводу вона спілкувалась з одним з членів наглядової ради кредитної спілки та вияснила, що ОСОБА_11 не обговорював з нею питання зміни голови правління та продажу нерухомого майна спілки.
Тобто, у той час як вона протягом листопада - середини рудня 2016 року виконувала обов`язки голови правління кредитної спілки списуючи з ОСОБА_11 відповідні документи установи, то ним заднім числом були виготовлені документи про призначення інших осіб на її осаду, яку вона займала.
В подальшому вона встановила мету, з якою ОСОБА_11 були вчинені казані дії.
Звернувшись до державних реєстраторів вона взнала, що за вказаний період часу мали місце три факти відчуження нерухомого майна яке належало кредитній спілці, а саме:
15.12.2016 було продане приміщення 3-х кімнатної квартири площею 6.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 на користь Абдо [жорджос.
18.11.2016 була продана квартира площею 77.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_9 ;
25.11.2016 було продане приміщення площею 30,6 кв.м. за адресою . АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_6 .
При цьому, в ПАТ "Укргазбанк" вона встановила, що оплату за приміщення по АДРЕСА_3 поступала від ОСОБА_6 , тому вона вважає, що ОСОБА_11 отримав кошти готівкою від покупця ОСОБА_17 , а оплата була проведена від імені ОСОБА_6 , щоб частину отриманих коштів присвоїти собі.
До своїх свідчень ОСОБА_10 надала витяги з реєстрів речових прав і вказане нерухоме майно які у повному обсязі підтверджують її свідчення наведені факти відчуження вказаних об`єктів нерухомості.
Також, на підтвердження своїх свідчень ОСОБА_10 надала оригінал грошового чеку від 07.12.2016 на якому є її підпис та підпис ОСОБА_18 як уповноважених осіб КС "Промислово - фінансова спілка" на тримання коштів, скріплені печаткою установи. Вказаний чек не був прийнятий банком, так як у ньому була помилка, а тому нею і ОСОБА_11 те підписаний інший чек, поданий до банку, а вказаний чек вона випадково лишила собі. Вказаний чек вона заповнила під диктовку ОСОБА_11 , а отримавши кошти передала їй йому у повному обсязі.
Прийняття вказаного чеку банком підтверджує факт, що протягом листопада - середини грудня 2016 року ОСОБА_10 виконувала обов`язки голови правління кредитної спілки, а документи щодо призначення листопаді 2016 року на вказану посаду інших осіб є фіктивними.
Також у державного реєстратора вона отримала завірену копію протоколу № 3 від 15.11.2016 засідання наглядової ради КС "Промислово - фінансова спілка" згідно якого під час засідання була заслухана її заява про звільнення і призначення на посаду голови правління кредитної спілки ОСОБА_15 , яка підтримує тісні відносини з ОСОБА_11 .
З приводу вказаного протоколу ОСОБА_19 заявила, що вона не сала ніяких заяв про своє звільнення з посади голови правління кредитної спілки і вказаний протокол сфальсифікований ОСОБА_11 .
Таким чином зібрані під час досудового слідства докази свідчать про те, що ОСОБА_11 , будучи посадовою особою кредитної спілки "Промислово - фінансова спілка", маючи право підпису документів фінансово - організаційного характеру установи, та маючи доступ до печатки кредитної спілки, вирішив заволодіти нерухомим майном кредитної спілки шляхом підписання договорів купівлі продажу на підставних осіб за заниженою ціною. У зв`язку з відмовою ОСОБА_10 підписати угоду купівлі продажу від імені голови правління кредитної спілки, ОСОБА_11 сфальсифікував протокол проведення засідання спостережної ради кредитної спілки на якій на вказану посаду признали іншу особу, задовольнивши заяву ОСОБА_10 про звільнення. В подальшому, не дивлячись на те, що ОСОБА_10 і далі виконувала обов`язки голови правління кредитної спілки, підписуючи відповідні фінансово - організаційні документи, інші особи, а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_15 від імені голови правління кредитної спілки підписали три вищевказані угоди купівлі - продажу нерухомого майна, яке належало кредитній спілці. Вказані об`єкти відчужувались без проведення конкурсу, подачі оголошень про продаж майна, а сума продажу носить явно занижений характер, що вочевидь підтверджує свідчення ОСОБА_10 про навмисну розтрату майна кредитної спілки.
Так, 18.11.2016, діючи з вказаною метою ОСОБА_11 прибув до нотаріальної контори, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , де у приватного нотаріуса ОСОБА_20 був посвідчений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_6 , яка належала КС "Промислово фінансова спілка. На вказану угоду ОСОБА_11 поставив печатку кредитної спілки. Відповідно до умов угоди вказана квартира загальною площею 77,7 кв.м. продана за 383 400 гривень на користь ОСОБА_9 .
Вказана ціна проданого приміщення вочевидь не відповідає ринковій вартості об`єкта нерухомості та є значно заниженою.
Так, згідно даних з відкритих джерел в мережі Інтернет, середня ринкова вартість квадратного метра житлової нерухомості в м. Одесі в листопаді - грудні 2016 складала 787 доларів СІЛА за квадратний метр, що згідно з курсу НБУ станом на 18.11.2016 (2605 грн. за 100 доларів СІНА) складає 20.501 грн. за кв.м., у той час як вказаний об`єкт нерухомості був проданий за ціну всього 4.934 грн. за кв.м., тобто середня ринкова вартість занижена приблизно в 4 рази.
Аналогічним чином 25.11.2016 ОСОБА_11 , діючи з вказаною метою, прибув до нотаріальної контори, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , де, у приватного нотаріуса ОСОБА_21 був посвідчений договір купівлі-продажу приміщення АДРЕСА_4 яке належало КС "Промислово фінансова спілка. На вказану угоду ОСОБА_11 поставив печатку кредитної спілки. Відповідно до умов вказаного договору вказане приміщення загальною площею 30,6 кв.м. продано за 253 400 тисяч гривень на користь ОСОБА_9 .
Вказана ціна проданого приміщення вочевидь не відповідає ринковій вартості об`єкта нерухомості та є значно заниженою.
Так, згідно даних з відкритих джерел в мережі Інтернет, середня ринкова вартість квадратного метра житлової нерухомості в м. Одесі в листопаді - грудні 2016 складала 787 доларів США за квадратний метр, що згідно з курсу НБУ станом на 18.11.2016 (2605 грн. за 100 доларів США) складає 20.501 грн. за кв.м., у той час як вказаний об`єкт нерухомості був проданий за ціну всього 8.281 грн. за кв.м., тобто середня ринкова вартість занижена приблизно в 2.5 рази.
Діючи аналогічним чином 15.12.2016 ОСОБА_11 прибув до нотаріальної контори, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 де у приватного нотаріуса ОСОБА_22 був посвідчений договір купівлі-продажу приміщення АДРЕСА_3 яке належало КС "Промислово фінансова спілка. На вказану угоду ОСОБА_11 поставив печатку кредитної спілки. Відповідно до умов вказаного договору вказане приміщення загальною площею 76.9 кв.м продане за 392 700 гривень.
Вказана ціна проданого приміщення вочевидь не відповідає ринковій вартості об`єкта нерухомості та є значно заниженою.
Так, згідно даних з відкритих джерел в мережі Інтернет, середня ринкова вартість квадратного метра житлової нерухомості в м. Одесі в листопаді - грудні 2016 складала 787 доларів США за квадратний метр, що згідно з курсу НБУ станом на 18.11.2016 (2605 грн. за 100 доларів США) складає 20.501 грн. за кв.м., у той час як вказаний об`єкт нерухомості був проданий за ціну всього 5.106 грн. за кв.м., тобто середня ринкова вартість занижена приблизно в 4 рази.
На даний час отримана оперативна інформація про те, що ОСОБА_11 підшукує покупців на інші приміщення кредитної спілки по АДРЕСА_9 , а також з метою ускладнення повернення вказаного майна на користь кредитної спілки підшукує покупців з метою подальшого перепродажу вказаних приміщень для того, щоб новий власник набув прав добросовісного покупця.
Отже, з метою недопущення можливості подальших протиправних дій із вказаним нерухомим, а також з метою недопущення знищення, відчуження та інших дій з вказаним майном, враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, яка вказує на те, що арешт майна може також передбачати заборону особі у володінні якої перебуває майно розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його, орган досудового розслідування вважає за необхідне заборонити будь-яке його відчуження, шляхом накладення арешту, оскільки невжиття таких заходів може призвести до його втрати, що у подальшому може перешкодити кримінальному провадженню, а також відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Крім того, відповідно до ст. 98 КПК України, вказане майно було об`єктом кримінально протиправних дій та набуто кримінально протиправним шляхом, а тому має силу речових доказів та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме - за наслідком огляду вказаного приміщення за участю експерта та проведення відповідної експертизи буде встановлена реальна вартість вказаних приміщень, що має суттєве значення для доказування факту вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. З ст. 170 КПК України у випадку коли майно є речовим доказом, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або -юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування та відчуження.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Задовольняючи вищевказане клопотання, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій щодо цього майна, прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого, оскільки вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Слідчим суддею також було прийнято до уваги наявність правових підстав для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, що є завданням кримінального провадження.
Так, згідно клопотання слідчого, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування чи відчуження, а метою є забезпечення відшкодування шкоди, заданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зазначене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про те, щослідчий суддя не перевірив наявність правих підстав для накладення арешту на майно.

Неспроможними є і посилання апелянта про відсутність доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, оскільки зазначені докази зазначені в клопотанні слідчого, погодженого з прокурором та самій оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Крім того, саме майно на яке просить накласти арешт слідчий може містити інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту, чи обставин, що встановлюються від час кримінального провадження, а тому мають доказове значення в рамках зазначеного кримінального провадження.
Не є порушенням вимог КПК України і звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням саме слідчим, як про зазначає апелянт.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Твердження апелянта про те, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту не врахував того факту, що у справі підозра його володільцю не пред`явлена, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту даного майна, статус якого в даному провадженні не визначений, спростовуються тим, що зазначена квартира відповідає критеріям визначеним в ст. 98 КПК України, а тому, передбачені КПК України підстави для арешту вищезазначеного майна.
Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити.
Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2017 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2017 року, якою накладено арештна нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власником якої є ОСОБА_9 . із забороною будь - якого відчуження та обмеженням права розпоряджатися цим майно м - без змін

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_23 ОСОБА_24 ОСОБА_25