Житомирський апеляційний суд
Справа №272/229/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000243 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.04.2021 року яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, без реєстрації та постійного місця проживання, до затримання тимчасово проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засуджено

- за п.13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31.01.2006 року за ч.1 ст.115 КК України і визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання 16.02.2015 року.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання період перебування під вартою, починаючи з 16.02.2015 року і до набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 15340 грн. 41 коп.

Скасовано арешт на майно: в`язану шапку, фуфайку чорного кольору із фрагментами камуфляжу, на якій було виявлено плями бурого кольору, ніж з дерев`яною ручкою, фігурну викрутку із напівпрозорою ручкою помаранчевого кольору, пластикову пляшку об`ємом 1,5 літра з етикеткою, яка містить написи «Караван Дзвіночок», накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду від 18.02.2015 року.

Речові докази, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Бердичівського РВ ГУНП в Житомирській області:

сліди рук з поверхні картонної коробки та дверної коробки дверей кухні, які від копійовані на плівку «СТ»; частину лінолеуму з підлоги кухні, з нашаруванням речовини бурого кольору; гаманець та марлевий тампон, які знаходилися на поверхні труби у кухонній кімнаті; недопалок сигарети, який знаходився у грубі; чоботи потерпілого з нашаруванням речовини бурого кольору; зіскоби зі стіни кухні та стіни труби з нашаруванням речовини бурого кольору; три ножі, які знаходилася у стелажі кухонної кімнати; ніж з під`єднаними плашками руків`я; дві скляні стопки, які знаходилися на столі у кухні; частину віконної занавіски та частину полімерної плівки зі стіни у кухонній кімнаті, на яких відобразилися сліди речовини бурого кольору; кашкет та наволочку зі слідами речовини бурого кольору, які знаходилися на ліжкові у кухні; сліди взуття з підлоги кухонної кімнати, які вилучені за допомогою темної дактилоплівки, напів-черевики та валянки з калошами, які взував ОСОБА_6 ; одяг ОСОБА_6 куртку червоного кольору та спортивні штани чорного кольору; одяг потерпілого ОСОБА_11 зі слідами речовини бурою кольору та пошкодженнями тканини - камуфляжну куртку військового зразку, светр жовтого кольору, сорочку сірого кольору у клітинку, тільняшку, зрізи з нігтьових пластин пальців рук, змиви з кистей рук та зразки волосся з голови трупа; ніж, викрутку, фуфайку зі слідами речовини бурого кольору, пластикову пляшку; в`язану шапку чорного кольору; кофту чорного кольору, що вилучена під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 знищено;

картку оператора мобільного зв`язку «Київстар» з написом на поверхні НОМЕР_1 , яка зберігається у матеріалах кримінального провадження № 0000243 від 15.02.2015 року залишено зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000243;

оптичний СД диск з інформацією про з`єднання мобільних терміналів потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , підозрюваного ОСОБА_6 , який зберігається у матеріалах кримінального провадження № 0000243 від 15.02.2015 р.- залишено зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0000243.

встановила:

Як встановив суд, 14.02.2015 близько 18 год. у будинку АДРЕСА_1 , власник даного будинку ОСОБА_11 разом із ОСОБА_6 розпивали спиртні напої.

Так, під час розпивання спиртних напоїв, у ході розмови, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, у вказаний час та місці, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс ОСОБА_11 руками не менше 7 ударів по голові та 3 ударів по тулубу, після чого використовуючи невстановлений слідством колюче-ріжучий предмет, що мав лезо та обух, наніс ним ОСОБА_11 один удар в ліве плече та 4 удари в область розташування життєво-важливих органів - в грудну клітину, і таким чином умисно вбив ОСОБА_11 ..

Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала внаслідок колото-різаних поранень грудної клітини з пошкодженням легень, які ускладнилися масивною внутрішньою крововтратою.

Під час умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_6 спричинив потерпілому:

- тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді колото-різаної рани на грудній клітині справа (рана №1), колото-різаної рани на грудній клітині зліва по середньо-ключичній лінії (рана №3) та колото- різаної рани по задній підпахвинній лінії (рана №5) з пошкодженням легень, що ускладнилися масивною внутрішньою крововтратою, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого;

- тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді закритої тупої травми голови, яка супроводжувалась крововиливом під оболонки мозку, косо-горизонтального садна на лобі зліва, садна на межі волосистої частини голови справа, садна у виличній ділянці голови справа, двох саден у виличній ділянці голови зліва, крововиливу на спинці носа та в обох навколо очних ділянках, які не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого;

- легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в середостіння, косо-горизонтальної подряпини на грудній клітці зліва, садна на лівому плечі, непроникаючої колото-різаної рани на грудній клітині справа (рана №2), непроникаючої колото-різаної рани на передній поверхні лівого плеча у верхній третині (рана №4), які не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок суду є незаконним, невмотивованим, необґрунтованим, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_13 в інкримінованому йому злочині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На досудовому розслідуванні та при судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_13 , судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано допущене на досудовому розслідуванні порушення права на захист ОСОБА_13 , вважає, що вирок обґрунтовано на недопустимих доказах.

Судом фактично не досліджено та не враховано у вироку незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 на стадії судового розгляду кримінальної справи та станом на час винесення вказаного вироку, незважаючи на неодноразові його та її (захисника) заяви та скарги.

Судом у вироку частково змінено показання свідків, наданих в судовому засіданні, безпідставно не оголошено показань свідків за клопотаннями сторони захисту, допитаних в Бердичівському міськрайонному суді, не викладено детально показання ОСОБА_13 та не надано належної оцінки усим показанням свідків, не усунуто суперечності в цих показаннях.

Вказує на незаконне затримання ОСОБА_6 , якого було затримано о 8 год., а протокол складено о 13 год., своєчасно не було забезпечено захисником. Під час затримання, у нього на руці було здерто бородавку, кров зупиняли марлевим тампоном. Вважає, що цей тампон міг бути використаний для фальсифікації доказів.

У відсутності захисника, без роз`яснення прав 16.02.2015 року та 18.02.2015 року у ОСОБА_13 були відібрані біологічні зразки для проведення експертиз.

Вказані зразки крові були поміщені, в одну упаковку зі зразками крові потерпілого ОСОБА_11 , що на її думку свідчить про неналежне збереження речових доказів та викликає сумніви щодо результатів їх експертного дослідження.

Вважає, що слідчий СУ УМВС в Житомирській області ОСОБА_14 не мав повноважень на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки правові підстави для зміни підслідності були відсутні, у матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні рішення про надання вказаному слідчому станом на 15.02.2015 -18.02.2015 р. процесуальних повноважень для проведення досудового розслідування. Крім того, слідчим суддею з порушенням права на захист ОСОБА_6 , без захисника розглянуто заяву про відвід вказаному слідчому.

В матеріалах кримінального провадження відсутні документи на підтвердження підстави та законності проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_13 .

Огляд місця події у домогосподарстві по АДРЕСА_1 від 15.02.2015 року та від 16.02.2015 p. проведено з порушенням законодавства, оскільки огляд проведено без ухвал слідчих суддів, не конкретизовано порядок упакування вилучених речових доказів, не долучено усі фотографії, змінено положення трупа та інших речей.

Вказує на порушення при вилучені у ОСОБА_13 кофти (чорного кольору) при затриманні, без понятих та захисника і не відкриття цього доказу стороні захисту, в порядку визначеному ст. 290 КПК, а також при вилученні іншого одягу обвинуваченого, який був вилучений за місцем його проживання без його згоди та ухвали слідчого судді.

Також, зазначає, що речі потерпілого ОСОБА_15 не були відкриті стороні захисту, в порядку визначеному ст. 290 КПК, а при їх дослідженні встановлено, що сліди порізів не співпадають з тілесними ушкодженнями на трупі потерпілого.

На переконання захисту доступ до карти оператора мобільного зв`язку було отримано незаконно без дозволу власника ОСОБА_6 , а тому роздруківки з`єднань мобільних терміналів є недопустимим доказом.

Вважає, що недопустимими доказом, також є і слідчий експеримент проведений зі ОСОБА_6 , оскільки час його проведення не відповідав обстановці, підозрюваному не були роз`ясненні права, цей протокол не підписаний експертом та спеціалістом, що були присутні. Вказує, що даний протокол не може братися до уваги, оскільки йому передував допит ОСОБА_16 у відсутність захисника.

Вважає неналежним та недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 за № 45 проведений судовим експертом ОСОБА_17 , а також висновок судово-медичної експертизи № 166 від 23.03.2015 р., оскільки у постанові про призначення судово-медичної експертизи відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність, експертиза є неповною, сумнівною, упередженою. Ці експертизи є неналежними і недопустимими доказами і тому, що ці висновки були зроблені з використанням досліджень (акт медичного дослідження №45-МК від 12.03.2014 року, акт судово-гістологічного дослідження №458 від 02.03.2014 р., акт токсикологічного дослідження № 907 від 16.02.2015 р., висновок експерта №195 від 24.03.2015 р.), які не відкривалися стороні захисту, відсутні в матеріалах провадження і особи, що їх проводили не попереджалися про відповідальність.

На думку захисника допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 своїх висновків роз`яснити те зміг та не зміг усунути його неповноту, також суд не дав належної оцінки його показанням щодо відсутності слідів гниття в зразках крові потерпілого, можливості отримання ушкодження ОСОБА_6 на правій кисті при одяганні кайданок.

Вважає, що недопустимими доказом є також комісійна судово медична експертиза №50, яка проведена на підставі висновку СМЕ № 45.

Суд послався у вироку на докази, які вину ОСОБА_6 не підтверджують, жодного доказового значення не мають, а тому є неналежними доказами, а зокрема на висновки судово дактилоскопічних експертиз 57, 73, 59, 56, 55, а також інших судових експертиз: №553, 45-МК, 53-ц, тощо.

Захисник зазначає, що судово - психіатрична експертиза №95-2015 є недопустимим доказом, оскільки проведена на підставі матеріалів кримінального провадження, а не на дослідженні психіки ОСОБА_6 .

Суд, посилаючись у вироку на експертні висновки №№221, 220, 219, 218, 217, 216, 215, 214, 213, 211, 210, 273 як на підставу висновків про винуватість ОСОБА_13 , але вказані експертні висновки повинні бути визнані недопустимими доказами, оскільки в постановах про призначення експертиз відсутнє попередження експертів про кримінальну відповідальність.

При судовому розгляді досліджено медичний висновок про те, що у крові ОСОБА_11 було виявлено алкоголь - він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, однак суд не надав оцінки даному експертному висновку.

Просить обвинувальний вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та як вбачається зі змісту апеляційної скарги - закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не доведено що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.(т. 13 а.с. 78-91)

Захисник ОСОБА_7 , також подала доповнення до апеляційної скарги, в яких переважно дублює та повторює доводи її апеляційної скарги.

Також, вказує, на відсутність якісного звукозапису при допиті експерта ОСОБА_17 та свідків, присвоєння Андрушівським районним судом неправильного номера кримінального провадження, не повернення судом матеріалів досудового розслідування прокурору після зміни підсудності з Бердичівського міськрайонного суду на Андрушівський районний суд. (т.14 а.с. 1-9, 41-48)

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 наводить доводи аналогічні доводам апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 та не погоджується з прийнятим судовим рішенням. Просить вирок суду щодо нього скасувати та постановити виправдувальний вирок, звільнити його з під варти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_15 він не вбивав, оскільки був з ним у добрих стосунках, вжив з ним незначну кількість алкоголю, після чого його залишив живого, з місця не втіках, а поїхав на роботу.

Також, вказує про не розгляд судом його заяви про відвід складу суду. (т. 13 а.с.69-75, 104-105)

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_18 не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутність, її неявка, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги з доповненнями, заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіяння смерті ОСОБА_11 вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України судом кваліфіковано правильно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, не визнав та пояснив, що 14 лютого 2015 року був у Міхеда, де також був ОСОБА_19 , вони вживали спирте. Згодом ОСОБА_19 пішов додому. Під час розпиття спиртних напоїв у них виник конфлікт через те, що він перебував в місцях позбавлення волі. Вони з ОСОБА_15 побилися. Спочатку Міхед його вдарив, а потім він його вдарив кулаком в обличчя, Міхед впав на підлогу біля груби та в нього пішла кров. На цьому конфлікт завершився.

Коли він пішов, ОСОБА_15 був живий. Наступного дня о 07 год. 30 хв. зібрав свої речі і поїхав до м.Бердичева на роботу. Десь о 07 год. 50 хв. його затримали. При надяганні кайданок здерли бородавку, з якої йшла кров. Його доставили до відділу міліції, та призначили йому захисника лише о 13.00 год.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_6 .

Так, потерпіла ОСОБА_18 , - дружина ОСОБА_11 , пояснила в судовому засіданні, що вона перебувала у доньки в м.Бердичеві. Зранку чоловік не брав трубки, сусідка пішла подивитися та повідомила, що чоловік мертвий. Приїхавши, побачила, що чоловік лежав на підлозі спертий на кухонну мебель, все було розкидане. Вона одразу побачила тілесні ушкодження на обличчі, згодом побачила порізи на тілі, було багато крові. Аналогічні показання надала суду свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_22 , в суді показав, що 14.02.2015 р. вдень зустрів ОСОБА_6 з ОСОБА_11 , разом вони пішли до ОСОБА_11 , де на кухні вживали спиртні напої. Він посидів десь 30 хв. та пішов. По дорозі зустрів ОСОБА_23 , якій розповів де ОСОБА_6 . Про смерть ОСОБА_11 він дізнався наступного дня від ОСОБА_24 , який сказав, що ОСОБА_16 вбив ОСОБА_15 . Ці показання підтвердила свідок ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_12 розповіла, що співмешкала із ОСОБА_6 14.02.2015 року вона поверталася додому біля 17.00 год. по дорозі зустріла ОСОБА_22 від якого дізналась, що ОСОБА_6 залишився в ОСОБА_11 . Близько 19.00 год. ОСОБА_16 повернувся додому та одразу ліг спати. Того вечора він був одягнений у спортивну кофту темного кольору, чорні спортивні штани, червону куртку. Вранці ОСОБА_6 встав, одягнувся, зібрав свої речі у чорний рюкзак та сказав, що їде до м.Бердичева, тому що йому потрібно, потім повернувся за паспортом, який забув, і поїхав. Питала чому їде, він не казав, хоча напередодні ввечері нікуди не збирався. Одяг, в якому увечері прийшов, він зняв та залишив вдома.

Свідок ОСОБА_26 , суду показав, що ОСОБА_6 іноді у нього працював, в зв`язку з чим він іноді забирав ОСОБА_16 з іншими хлопцями в районі центральної Бердичівської бази біля магазину Фокстрот у м.Бердичеві. Останній раз, коли він мав забрати ОСОБА_6 , колеги сказали, що його забрала міліція.

Колегія суддів вважає, що показання допитаних в суді свідків були оцінені судом із дотриманням вимог ст. 94 КПК України у сукупності та взаємозв`язку з даними, що містяться у доказах, наведених нижче, та є належними доказами вини обвинуваченого.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000243 від 15.02.2015 року, згідно якого 15.02.2015 року було внесено відомості за ч.1 ст.115 КК України, згідно яких 15.02.2015 року о 18.00 год. надійшло повідомлення до Бердичівського ВП про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ознаками насильницької смерті.

Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000243, ОСОБА_6 змінено правову кваліфікацію на п.13 ч.2 ст. 115 КК України (т.1 а.с.188).

В ході огляду місця події від 15.02.2015 року з фототаблицею та таблицею-додатком, проведеного на підставі дозволу потерпілої ОСОБА_18 (т.1 а.с.6), за участю понятих, було оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де в будинку на кухні виявлено труп ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті у вигляді колото-різаних ран грудної клітки та синців на обличчі, який знаходився у положенні напівлежачи та спертий плечима та головою на кухонну тумбочку зі слідами крові на обличчі. У ході проведення огляду виявлено та вилучено: сліди рук - з поверхні картонної коробки та дверної коробки дверей кухні, частину лінолеуму з підлоги кухні, з нашаруванням речовини бурого кольору, гаманець та марлевий тампон, які знаходилися на поверхні груби у кухонній кімнаті, недопалок сигарети, який знаходився у грубі, чоботи потерпілого з нашаруванням речовини бурого кольору, зіскоби зі стіни кухні та стіни груби з нашаруванням речовини бурого кольору, три ножі, які знаходилася у стелажі кухонної кімнати, ніж з від`єднаними плашками руків`я, дві скляні стопки, які знаходилися на столі у кухні, частину віконної занавіски та частину полімерної плівки зі стіни у кухонній кімнаті, на яких відобразилися сліди речовини бурого кольору, кашкет та наволочку зі слідами речовини бурого кольору, які знаходилися на ліжку у кухні, сліди взуття з підлоги кухонної кімнати (т.1 а.с.7-34).

Твердження захисту про те, що даний огляд проведений з грубим порушенням вимог закону, а саме без дозволу суду, а відтак протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом, не ґрунтуються на законі та матеріалах кримінального провадження.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що підставою для проведення огляду місця події (житла) стало повідомлення про смерть ОСОБА_11 . З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд будинку, в процесі якого виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті.

Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події, незалежно від того, де настала смерть певної людини. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, проводилася за заявою власника домоволодіння потерпілої ОСОБА_18 , здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

Враховуючи те, що огляд місця події був проведений у відповідності до вимог процесуального закону, під час його проведення з дотриманням вимог цього закону було виявлено та вилучено труп ОСОБА_11 , інші речові докази, про які конкретно вказано у протоколі, при проведенні огляду були присутні поняті, судово медичний експерт, спеціаліст, які підписали протокол без зауважень, апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника про недопустимість такого доказу.

Також, до протоколу долучено фототаблиці, які відображають обстановку на місці вчинення злочину та узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , які першими виявили труп потерпілого, а тому доводи захисту про зміну обстановки, не долучення усіх фотографій, апеляційний суд вважає надуманими.

В ході огляду місця події від 15.02.2015 року було оглянуто домогосподарство ОСОБА_12 проведеного на підставі її письмового дозволу (т.1 а.с.87) за адресою: АДРЕСА_1 , де в приміщенні житлового будинку в одній із кімнат було виявлено та вилучено одяг та взуття ОСОБА_6 , а саме: напівчеревики чорного кольору, спортивні штани чорного кольору та червону куртку, а також валянки з гумовими калошами.

В послідуючому ухвалою слідчого судді від 17.02.2015 р. слідчому надано тимчасовий доступ до вилученого одягу, який постановою слідчого визнано речовими доказами (т. 1 а.с.37-44, 97,98).

Ці обставини вказують на дотримання органом досудового розслідування при вилученні вказаного одягу, що належить ОСОБА_6 під час проведення огляду місця події за згодою власника домоволодіння, вимог ст. ст. 233, 237 КПК України.

Протоколом огляду місця події від 16.02.2015 року з фототаблицею, в ході якого під час проведення огляду у домогосподарстві ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_6 виявлено та вилучено з будинку - фуфайку ОСОБА_6 (т.1 а.с. 88-94).

Відповідно до протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, йому роз`яснено його права передбачені КПК України. Під час затримання ОСОБА_6 було роз`яснено підстави затримання, право на захисника, можливість повідомлення родичів та право отримати медичну допомогу. Натомість він заяв та клопотань не мав, зауважень не висловлював, в тому числі і з приводу надання, за версією захисту, йому медичної допомоги через отримані ушкодження при використанні кайданок.

Протокол затримання підписаний ОСОБА_6 у присутності понятих. Затриманий ОСОБА_6 був о 13 год. 16.02.2015 р., захисник згідно до доручення був призначений йому о 14 год. 17 хв., прибув, згідно доводів апеляційної скарги о 15 год., після чого захиснику була надана можливість на конфіденційне побачення з ОСОБА_6 .

Доводи захисту про незаконне затримання ОСОБА_6 , а саме невідповідність часу його затримання у протоколі фактичному, проведення допиту ОСОБА_6 у відсутність захисника, несвоєчасне забезпечення захисником є голослівними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження з яких вбачається, що участь захисника ОСОБА_27 була забезпечена слідчим через нетривалий час після затримання ОСОБА_6 , вона мала конфіденційне побачення з ОСОБА_6 та була присутньою при повідомленні йому про підозру та допиті в якості підозрюваного 17.02.2021 р.

При особистому обшуку затриманого ОСОБА_6 16.02.2015 року о 13.00 год. у нього вилучено кофту чорного кольору, яка застібається у передній частині на «блискавку» на якій виявлено пляму червоного кольору. Вказане вилучення проведено у присутності понятих, у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, кофта в присутності понятих була поміщена до пакету, який був опечатаний, що підтверджується відповідним протоколом (т.1 а.с. 99-100).

Постановою заступника Бердичівського міжрайонного прокурора ОСОБА_28 від 16.02.20215 року з якою було ознайомлено підозрюваного ОСОБА_6 , було надано дозвіл на відібрання у нього біологічних зразків необхідних для проведення судово-імунологічної експертизи.

Протоколами про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 16.02.2015 року у підозрюваного ОСОБА_6 , у присутності понятих, відібрано змиви з кістей рук на два окремі марлеві тампони, зрізи з нігтьових пластин пальців рук, які поміщено до двох паперових пакетів, відбитки пальців та долонь рук (т.1 а.с.107,109,111), та протоколом про відібрання зразків від 18.02.2015 року відібрано зразки крові з вени (т.1 а.с.113). ОСОБА_6 зауважень не мав.

Вказану слідчу дію було здійснено відповідно до вимог ст. 245 КПК за правилами ст. 241 КПК, при цьому участь захисника у цій слідчій дії не є обов`язковою. Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, в тому числі у справах № 415/1864/14-к, № 722/1172/16-к, № 728/578/19.

Так, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що така процесуальна дія, як отримання зразків для експертизи, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, у якої вони відбираються, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті отриманих під час цієї дії результатів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що відбирання у ОСОБА_6 змивів із рук, зрізів нігтьових пластин, відбитків, зразків крові здійснено відповідно до вимог ст. 245 КПК - на підставі постанов прокурора про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи і за наявності його добровільної згоди.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б указували, що ці слідчі дії були здійснені із застосуванням до ОСОБА_6 фізичного чи психічного тиску. Протоколи за їх результатами були складені відповідно до вимог КПК, підписані, у тому числі і ОСОБА_6 . При цьому будь-яких зауважень, зокрема щодо участі захисника у цих процесуальних діях, від нього не надходило.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 25.03.2015 року, за участю захисника ОСОБА_7 та понятих, з фототаблицею до нього, в ході якого підозрюваний ОСОБА_6 пояснив про обставини подій, що сталися 14.02.2015 року за місцем проживання ОСОБА_11 вказав на приміщення кухні, де вони вживали спиртні напої, та де в подальшому виник конфлікт, в ході якого він тричі вдарив рукою ОСОБА_11 , в обличчя, вказав, що він не спричиняв йому тілесних ушкоджень ножем. Після події одразу пішов додому та ліг спати, а зранку злякавшись неприємностей утік. Також, зазначив, що був одягнений у чорну кофту, яка була вилучена у нього під час затримання, чорні спортивні штани та валянки, які залишилися у ОСОБА_12 , ще була чорна шапка, яку можливо загубив (т.1 а.с. 217-232).

Зміст даного протоколу відповідає показанням обвинуваченого наданим суду в частині його перебування 14.02.2015 р., в будинку ОСОБА_11 , виникнення між ними конфлікту під час розпивання спиртних напоїв та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , тому доводи захисника щодо його недопустимості, апеляційний суд вважає безпідставними.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 240 КПК, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Вимоги ст. 240 КПК органом досудового слідства були дотримані в повній мірі. Як вбачається з висновку Верховного Суду від 28 січня 2021 р. у справі №390/361/15-к, - згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року метою слідчого експерименту є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Отримання від свідка (підозрюваного) відомостей під час цієї слідчої дії не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії. Показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Вказана слідча дія була проведена за участю понятих, захисника ОСОБА_7 . Згідно до протоколу, ОСОБА_6 були роз`яснені його права, передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі право не свідчити про ти себе, що він посвідчив своїм підписом, захисник з цього приводу зауважень не мала. Натомість ОСОБА_6 відмовився від проведення фіксації на відеозапис та погодився розповісти про обставини.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії колегією суддів не встановлено.

Даними з`єднань мобільних номерів, що належать ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_29 , відповідно до яких вказані абоненти в період часу 14.02.2015 р. 18.00 год. перебували в зоні діях базових станцій, які обслуговують місце скоєння злочину АДРЕСА_2 .

Колегія суддів не вбачає порушень, які б вказували про недопустимість цього доказу, оскільки він отриманий у порядку визначеному процесуальним законом, в порядку тимчасового доступу до документів, за ухвалою слідчого судді від 04.03.2015 року (т.1 а.с. 176-183).

Добровільне надання свідком ОСОБА_12 органу досудового розслідування картки мобільного оператора ( НОМЕР_2 ), яка перебувала у її користуванні, розміщувалася у її мобільному телефоні не свідчить жодним чином про порушення прав ОСОБА_6 .

Згідно до висновків експерта № 45 від 16.03.2015 року та № 50 від 26.05.2015 року, при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки справа та зліва, пошкодження правої та лівої легені, не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки справа та зліва, колото-різаного поранення лівого плеча, субарахїдального крововиливу, множинних синців та саден голови. Смерть гр. ОСОБА_11 настала в результаті проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки з пошкодженням правої та лівої легені (Рани № 1,3,5), що ускладнилось гострою внутрішньою кровотечею. Тілесні ушкодження (Рани № 1,3,5) спричинені від одноразової дії гострого колюче-ріжучого предмету, з силою, достатньою для його спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Тілесне ушкодження (Рана № 5) спричинене від одноразової дії гострого колюче- ріжучого предмету, з силою, достатньою для його спричинення, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді множинних синців та саден голови, субарахїдального крововиливу, встановити не представляється можливим, так як встановлена інша причина смерті. Враховуючи характеристику трупних змін (труп охолоджений рівномірно, трупне заклякання добре виражене у всіх досліджуємих групах м`язів, трупні плями блідо- фіолетового кольору, слабо виражені, при дозованому натискуванні на них пальцем свого кольору не змінюють), обставини справи та дані лабораторних методів дослідження, смерть гр. ОСОБА_11 настала в межах до 48 год. до початку дослідження трупа в секційному залі. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, самостійно рухатись (повзати, ходити, розмовляти, змінювати положення тіла, лягати на ліжко та вставати з нього, знімати взуття з ніг і т.і.) після заподіяння йому тілесних ушкоджень, малоймовірно, але не виключається можливим протягом деякого часу (хв., год.). Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вважаю що між спричиненням тілесних ушкоджень та настанням смерті пройшов проміжок часу (хв., год.). Враховуючи характеристику наявних тілесних ушкоджень, даних лабораторних методів дослідження, вони спричинені зажиттєво. Враховуючи характер та локалізацію наявних тілесних ушкоджень, місць прикладання сили було не менше дванадцяти, з яких 5 колото-різаних, та не менше семи від ударів тупими предметами. Зовнішня кровотеча при заподіяні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 була присутня з пошкоджень на обличчі та не значна з колото-різаних поранень грудної клітки. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, крововиливу під оболонки мозку спричинені від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) з силою прикладання, необхідною для їх утворення, не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, які дозволяють ідентифікувати їх слідоутворюючу контактуючу поверхню. Враховуючи характер виявлених ушкоджень при яких потерпілий міг втратити свідомість безпосередньо після їх спричинення, а також виявлена концентрація етилового алкоголю в крові, тому при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий не міг відчувати особливого болю та страждань, так як етиловий алкоголь в даній концентрації прижиттєво є сильним знеболюючим фактором.

При судово-токсикологічному дослідженні крові виявлено етиловий спирт в концентрації 1,70%, що за життя відповідало б алкогольному сп`янінню середнього ступеню.

Враховуючи, що підозрюваний наніс кілька ударів в обличчя постраждалому, від даних ударів і падіння на тверду поверхню, в останнього могла виникнути важка черепно-мозкова травма, що супроводжувалась крововиливами під оболонки головного мозку, що могло бути при обставинах вказаних під час слідчого експерименту.

Конкретні судово-медичні дані, які свідчили б про виникнення в постраждалого тілесних ушкоджень в період з 16.00 до 18.30 14.02.15р., відсутні, проте враховуючи матеріали справи, вони могли виникнути в даний період часу. При своєчасному наданні ОСОБА_11 кваліфікованої та спеціалізованої медичної допомоги вірогідність врятувати життя була не виключена (т.2 а.с. 155-158, 176-182).

Судовий експерт ОСОБА_17 , який був допитаний як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції під присягою, висновок № 45 від 16.02.2015 року повністю підтримав та пояснив, що він проводив відібрання зразків крові для проведення імунологічних експертиз. Наявних ознак гниття крові не було. Хронічних захворювань, які могли б бути причиною смерті у ОСОБА_11 не було.

Висновками експерта № 51 від 16.02.2015 року, № 168 від 23.04 2015 року встановлено, що у ОСОБА_6 на момент дослідження виявлено тілесні ушкодження в вигляді шкіряної рани біля основи дистальної фаланги ІІ-го пальця правої кисті, рубця на лівому передпліччі, культі 5-й пальця на лівій кисті. Тілесне ушкодження в вигляді шкіряної рани відноситься до легких тілесних ушкоджень. Спричинене від дії тупого твердого предмету, що можливо як при ударі руками, ногами взутими у взуття, тощо, так і при ударі об такі, що не виключається можливим його утворення у період часу з 17 до 18 год 30 хв. 14.02.2015 року. Виходячи з показів підозрюваного при слідчому експерименті за його участю (вказував, що наніс три удари потерпілому кулаком), спричинення виявленого тілесного ушкодження (шкіряної рани), не виключається можливим. При спричиненні даного тілесного ушкодження кровотеча не виключається (т.2 а.с.160, 170-171).

Відповідно до висновку експерта № 167 від 06.04.2015 року, згідно якого, у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки справа та зліва, пошкодження правої та лівої легень, не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки справа та зліва, колото-різаного поранення лівого плеча, субарахїдального крововиливу, множинних синців та саден голови. Враховуючи характер, локалізацію та механізм спричинення виявлених тілесних ушкоджень (колото-різаних поранень) у потерпілого, вважаю, що спричинення їх викруткою, наданою на експертизу виключається. З представлених на експертизу ножів, жодного співпадання з розмірами ран та довжини раньового каналу не виявлено, тому дія клинків ножів представлених на експертизу виключається (т.2 а.с.164-165).

Висновком експерта № 166 від 23.04.2015 року, встановлено, що у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки справа та зліва, пошкодження правої та лівої легень легені, не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки справа та зліва, колото-різаного поранення лівого плеча, субарахїдального крововиливу, множинних синців та саден голови. Виходячи з показів підозрюваного при слідчому експерименті за його участю, спричинення тілесних ушкоджень ним у вигляді синців, саден, крововиливу під оболонки мозку, не виключається можливим. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді множинних синців та саден голови, субарахїдального крововиливу, встановити не представляється можливим, так як встановлена інша причина смерті (т.2 а.с.166-168).

Висновком експерта № 221 від 20.03.2015 р., встановлено: групу крові гр-на ОСОБА_11 в рідкому вигляді не встановлено через не виявлення групових антигенів. При неодноразовому серологічному дослідженні зразка крові в сухому вигляді виявлено антиген Н. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. змивах з фрагмента полімерної плівки об. №1,2 виявлена кров людини та антиген Н. Походження даного антигена можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н. Такими особами можуть бути як ОСОБА_11 так і ОСОБА_6 в разі, якщо в останнього були тілесні пошкодження, що супроводжувались кровотечею (т.3 а.с. 43-45).

Відповідно до висновку експерта № 220 від 19.03.2015 р., згідно якого, у вирізках з фрагмента тюлі, об.№1,2 знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1,2 виявлено антиген Н. Так як даний антиген властивий громадянам ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , то походження крові в об.№1,2 можливе як за рахунок крові ОСОБА_11 , так і ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження, що супроводжувались кровотечею (т.3 а.с.49-51).

Висновком експерта №219 від 20.03.2015 р, згідно якого, у витяжках із сипучої речовини, об.№1,2 виявлена кров людини При серологічному дослідженні в об.№1 виявлений антиген Н, оскільки антиген Н властивий крові ОСОБА_11 та крові ОСОБА_6 , то походження крові в об.№1 не виключається як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження, що супроводжувались кровотечею (т. 3 а.с.55-57).

Висновком експерта № 218 від 20.03.2015 р., згідно якого, у змивах з гаманця, об.№1,2, у вирізці з марлевого тампона, об.№3 виявлена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№1-3 виявленні антиген Н. Оскільки антиген Н властивий крові ОСОБА_11 та крові ОСОБА_6 , то походження крові в об.№1-3 не виключається як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження, що супроводжувались кровотечею. (т. 3 а. с. 61-63).

Висновком експерта № 217 від 18.03.2015 р., згідно якого, у змиві з фрагмента лінолеуму, об.№1 знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1 виявлений антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н, такими особами можуть бути як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження що супроводжувалися кровотечею.(т.3 а.с. 67-69).

Згідно з висновком експерта № 215 від 20.03.2015 р., у вирізках із фуфайки об.№1-3 (вилученої у ОСОБА_12 АДРЕСА_1 ) виявлена кров людини та антиген Н. Походження даного антигена можливе за рахунок будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н. Такими особами можуть бути як ОСОБА_11 так і ОСОБА_6 в разі, якщо в останнього були тілесні пошкодження, що супроводжувались кровотечею ( т.3 а.с. 82-84).

Висновком експерта № 214 від 20.03.2015 р., встановлено, що у вирізках із наволочки об.№1-5 та у змивах із кашкета об.№6,7 виявлена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№ 1,4-7 виявлено антиген Н. Походження даного антигена можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н. Такими особами можуть бути як ОСОБА_11 так і ОСОБА_6 в разі, якщо в останнього були тілесні пошкодження, що супроводжувались кровотечею (т.3 а.с. 88-90).

Висновком експерта № 213 від 20.03.2015 р., встановлено, що у вирізках із спортивних штанів, об.№1-6 виявлена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№1-6 виявлений антиген Н. Оскільки антиген Н властивий крові ОСОБА_11 та крові ОСОБА_6 , то походження крові в об.№1-6 не виключається як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження, що супроводжувались кровотечею. (т.3 а.с.94-96).

Відповідно до висновку експерта № 211 від 18.03.2015 р., згідно якого, у вирізках із сорочки, об.№1-7, куртки, об.№8-14, тільняшки, об.№15-20. кофти, об.№21-25 знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1-25 виявлений антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н, такими особами можуть бути як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження що супроводжувалися кровотечею. (т.3 а.с.100-103).

Висновком експерта № 273 від 25.03.2015 р., згідно якого, у змивах з чобіт, об.№3,4 виявлена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№3,4 виявлений антиген Н. Оскільки антиген Н властивий крові ОСОБА_11 та крові ОСОБА_6 , то походження крові в об.№3,4 не виключається як від ОСОБА_11 , так і від ОСОБА_6 , в разі, якщо у останнього були пошкодження, що супроводжувались кровотечею. (т.3 а.с. 112-114).

Висновком експерта № 45 МК від 12.05.2015 р., згідно якого, на одязі постраждалого ОСОБА_11 виявлено по 5 наскрізних пошкоджень матеріалу на кожному з представленого одягу, які співпадають між собою по розташуванню. Дані пошкодження по своїй характеристиці форми, країв, кінців, додаткових надривів та додаткового розрізу, являються колото-різаними. Пошкодження на одязі утворились від неодноразової проникаючої дії колючо- ріжучого предмету, який має лезо та обух. Дані пошкодження на одязі співпадають по розташуванню з ушкодженнями, які виявлені на тілі постраждалого ОСОБА_11 . Жодного співпадіння розмірів клинків ножів з довжинами пошкоджень та довжинами ранових каналів, які виявлені на одязі та тілі ОСОБА_11 , не виявлено, тому утворення пошкоджень на одязі та тілі постраждалого ОСОБА_11 , від дії клинків ножів, які були досліджені, виключається. Не відповідність розмірів пошкодження №1, довжини його ранового каналу з іншими пошкодженнями, свідчить про те, що удари наносились з різним прикладанням сили та можливо 2 травмуючими предметами. Дія металевої частини викрутки виключається, пошкоджень, які являються колотими не виявлено (т.3 а.с. 161-169).

Зазначеним висновком спростовано твердження захисту про неспівпадіння тілесних ушкоджень виявлених на потерпілому з ушкодженнями на його одязі.

Висновком експерта № 184 від 29.05.2015 р., згідно якого, в результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини на гаманці (об`єкт 1) та марлевому тампоні (об`єкт 2), що вилучені 15 лютого 2015 року у будинку по АДРЕСА_2 , на спортивних штанах (об`єкт 3), що вилучені 15 лютого 2015 року у будинку по АДРЕСА_1 , на вирізках з кофти (об`єкти 4, 5, 6), що вилучена у ОСОБА_6 16 лютого 2015 року, під час особистого обшуку затриманого в Бердичівському MB УМВС, які наведені в таблицях результатів дослідження (таблиці 1.1, 1.2, додаток 1). Генетичні ознаки слідів крові людини на гаманці (об`єкт 1), спортивних штанах (об`єкт 3) та вирізках з кофти (об`єкти 4, 5, 6) збігаються між собою, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові трупа ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_6 . Генетичні ознаки слідів крові людини на марлевому тампоні (об`єкт 2) збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_11 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 (т.3 а.с. 192-201).

Висновком судово- психіатричного експерта № 92-2015 від 17.03.2015 р., згідно якого, ОСОБА_6 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру. (т.3 а.с.171-173).

Цей висновок ґрунтується на дослідженні не тільки матеріалів кримінального провадження, але і на дослідженні медичної документації ОСОБА_6 , клінічному, психологічному огляді підозрюваного та дослідженні його особистості, з ним проводилася бесіда, що вбачається з вказаного висновку, а тому доводи апеляційної скарги захисника про неналежність цього доказу через не дослідження його психіки не відповідають фактичним обставинам.

Колегія суддів вважає, що посилання захисника на недопустимість висновків експертів є необґрунтованими.

Всі висновки експертів містять підписи експертів про те, що вони попередженні про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Зразки крові потерпілого, обвинуваченого, інші речові докази, що надавалися для дослідження експертам, згідно до цих висновків, надійшли в опечатаних упаковках, які не порушені, з дотриманням умов, які забезпечують зберігання об`єктів дослідження й запобігання несанкціонованого доступу до нього, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для визнання їх недопустимими доказами, погоджується з таким висновком і колегія суддів.

Проведення в рамках судово медичної експертизи №45 трупа ОСОБА_11 додаткових методів досліджень (гістологічних, токсилогічних, тощо) регламентовано Правилами проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за N 257/793 та затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. N 6

Відповідно до п.1.3 цих Правил для досягнення мети дослідження використовуються знання в галузі судової медицини та інших медичних спеціальностей, застосовуються спеціальні лабораторні методи дослідження (гістологічні, медико-криміналістичні, токсикологічні тощо) і, якщо необхідно, вивчається медична документація, матеріали кримінальних та цивільних справ.

Цим нормативним документом також визначено, що відповідальним за відібрання зразків крові, тканин, інших об`єктів для додаткових методів дослідження їх збереження є судово медичний експерт бюро СМЕ, якому доручено проведення експертизи трупа і який несе за нього персональну відповідальність згідно до вимог ч.3 ст. 101 КПК України.

Це, на думку колегії суддів, свідчить про те, що проведення цих лабораторних досліджень охоплюється судово - медичною експертизою і є її невід`ємною частиною, про, що зазначається у висновку вказаної експертизи і що експертом ОСОБА_17 було дотримано.

Відкриття внутрішніх актів цих додаткових методів досліджень, об`єктів, що направлялися для цих досліджень (зразків крові, частинок органів, тощо) сторонам кримінального провадження процесуальним законом не передбачено, оскільки доказом у даному випадку є сам висновок експертизи №45, який був відкритий стороні захисту у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.

Таким чином, висновки зазначених експертиз, які є належними та допустимими, поряд з іншими доказами доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним вбивства потерпілого ОСОБА_11 .

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз, в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в потерпілого численні тілесні ушкодження, в тому числі, що і ті, що стали причиною смерті потерпілого були спричинені саме обвинуваченим, про це свідчить наявність на його одязі слідів крові потерпілого, поведінка обвинуваченого, який зрозумівши, що накоїв, зранку втік з місця проживання, забравши свої речі та паспорт, не пояснивши співмешканці чи повернеться та причину від`їзду. Показання обвинуваченого про те, що він лише один раз вдарив потерпілого кулаком суперечать даним слідчого експерименту, де він вказував про більшу кількість завданих ударів, не узгоджуються з іншими доказами про виявлені на тілі потерпілого тілесні ушкодження та механізм їх спричинення, порушення порядку речей у будинку, наявності слідів крові на потерпілому та у будинку. Натомість обвинувачений не заперечує, що у нього був конфлікт і бійка з потерпілим з приводу його попередньої судимості та образливих висловлювань потерпілого.

Не встановлення достеменно конкретного знаряддя вчинення злочину та зокрема з`ясування, що тілесні ушкодження не могли бути спричиненні ножами, викруткою що надавалися для дослідження, не свідчить про недоведеність вини обвинуваченого, а лише свідчить, що він мав достатньо часу, щоб заховати знаряддя вбивства, яке характеризується як колюче ріжучий предмет, що має лезо та обух (висновок експерта №45) та намагався у такий спосіб уникнути відповідальності усвідомлюючи наслідки своїх дій.

Що саме ОСОБА_6 вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 свідчить і те, що лише він залишався на одинці з потерпілим, про що вказав свідок ОСОБА_19 , мав мотив, а тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілого, в тому числі синці і садна на голові, черепно мозкова травма, від дії тупих твердих предметів, а також колото різані пошкодження грудної клітини, які стали причиною смерті за висновком комісійної СМЕ, могли виникнути в однаковий проміжок часу.

Про спричинення ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 свідчить і виявлені у нього тілесні ушкодження: шкіряна рана біля основи дистальної фаланги другого пальця правої кисті, яка за висновком СМЕ №168 може свідчити про її отримання при нанесенні удару рукою в обличчя потерпілого.

Доводи захисника та ОСОБА_6 про отримання цієї рани при застосуванні до нього кайданок, апеляційний суд вважає надуманими, обраним способом захисту направленим на компрометацію доказів обвинуачення та такими, що спростовуються доказами, які наведені вище.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованим та хибними доводи захисника щодо відсутності повноважень у слідчого ОСОБА_14 під час розслідування даного кримінального провадження, незаконної зміни підслідності, не підсудності розгляду скарг захисника Корольовським районним судом м.Житомира в ході досудового розслідування, оскільки вони спростовуються дослідженими судом постановами про здійснення досудового розслідування групою слідчих від 16.02.2015 р., постановою про визначення підслідності від 02.03.2015., якою визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000243 за СУ УМВС України в Житомирській області, постановою про внесення змін до складу слідчої групи від 03.03.2015 року. (т.1 а.с. 66, 184, 185, 189).

Апеляційний суд не вбачає порушень юрисдикції при визначенні підслідності кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , який підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України за СУ УМВС в Житомирській області, оскільки таке рішення прийнято заступником прокурора Житомирської області 02.03.2015 р., в межах наданих йому повноважень щодо забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування.

Враховуючи, що розташування цього органу досудового розслідування перебувало на території Корольовського району м. Житомира розгляд клопотань, подань органу досудового розслідування, прокурора у цьому кримінальному провадженні, а також скарг захисту належало до компетенції Корольовського районного суду м. Житомира.

На переконання апеляційного суду, не свідчить про те, що слідчий ОСОБА_30 був неуповноваженою особою проводити досудове розслідування і розгляд заяви ОСОБА_6 про відвід слідчого 03.07.2015 р. слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира у відсутність захисника.

Як вбачається з ухвали слідчого судді (т.4 а.с. 20) ним здійснювався розгляд письмової заяви ОСОБА_6 (т.5 а.с.136) та перевірялися її доводи про упередженість слідчого, при цьому було заслухано підозрюваного, який підтримав свою заяву та прийнято обґрунтоване та переконливе рішення про відсутність підстав для відводу.

З врахуванням специфіки питань, які перевірялися слідчим суддею, в межах обґрунтованої письмової заяви підозрюваного, який на час її підготовки був забезпечений захисником, відсутність у судовому засіданні при вирішенні слідчим суддею відводу слідчому ОСОБА_30 захисника не досягає того рівня порушення, що слід вважати істотним і таким, що вказує про те, що слідчий не мав права брати участь у кримінальному провадженні з підстав передбачених ст. 77 КПК України.

Крім того, колегія суддів враховує, що на час розгляду заяви ОСОБА_6 слідством було визнано зібрані докази достатніми для складання обвинувального акту, а сторонам були відкриті матеріали кримінального провадження.

Не вбачає колегія суддів підстав для скасування вироку суду через відсутність якісного звукозапису судових засідань, оскільки така вимога не узгоджується з положеннями п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, яка передбачає скасування судового рішення у випадку відсутності технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а така обставина, як засвідчило вивчення матеріалів кримінального провадження не встановлена.

Судом апеляційної інстанції було витребувано з Андрушівського районного суду резервну копію звукозапису судових засідань 29.01., 05.04., 27.04, 30.05, 16.07, 05.09, 25.09. 12.10. 30.10. 03.12, 18.12.2018 року, 02.02., 11.03.2020 р., які були відсутні в матеріалах кримінального провадження, вивчення дисків, що знаходилися у кримінальному провадженні та резервних копій засвідчує, що на них зафіксовано судове провадження та перебіг усього судового розгляду, в тому числі допит свідків та експерта ОСОБА_31 (т.13 а.с.222, 223).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що дійсно технічний запис судового засідання 22.09.2020 року, де проводився допит судово медичного експерта ОСОБА_17 частково відсутній на технічному носії (не чути відповіді експерта на запитання учасників у режимі відеоконференції) (т.12 а.с.75).

Однак, колегія суддів при вирішенні питання чи є таке порушення повноти фіксування істотним та таким, що може потягнути наслідки, визначені п.7 ч.2 ст. 412 КПК України зважає на обсяг частково відсутньої інформації, яке стосується лише одного засідання - допиту експерта, який підтвердив свій висновок, а також враховуючи, що експерт повторно був допитаний судом апеляційної інстанції і дав показання, що узгоджуються з висновками суду першої інстанції, а тому апеляційний суд підстав для скасування вироку суду не знаходить.

Технічні носії містять усю важливу інформацію, пов`язану із судовим розглядом, а тому відсутність певного фрагменту, який з врахуванням виправленого недоліку, не впливає на з`ясування істотних для судового розгляду обставин, є наслідком технічних несправностей, а тому колегія суддів порушень, які є істотними не вбачає.

Суд апеляційної інстанції повинен використовувати процесуальні можливості самостійного виправлення відповідних недоліків та забезпечувати розгляд кримінального провадження у розумні строки, а не створювати умови для його повторного перегляду судом першої інстанції з формальних підстав.

Апеляційний суд вважає, що досудовим розслідуванням були дотримані вимоги ст. 290 КПК України, усі матеріали досудового розслідування були відкриті стороні захисту, включаючи судові експертизи, а також процесуальні рішення про вилучення речей та визнання їх речовими доказами, в тому числі одягу потерпілого і обвинуваченого, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.06.2015 р.

У зв`язку з зволіканнями стороною захисту з ознайомленням матеріалами кримінального провадження, які в письмовому вигляді складали 3 тома, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду від 30.07.2015 р. стороні захисту було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 07.08.2015 р., якого захист не дотримався, а тому враховуючи, що строк визначений слідчим суддею сплив підозрюваний та захисник, згідно до вимог ч.10 ст. 290 КПК України, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів, в тому числі і до речових доказів.

Не ознайомлення підозрюваного та захисника з речовими доказами іншими матеріалами по завершенню досудового розслідування, враховуючи, що час наданий їм був більш ніж достатній у даному випадку свідчить не про порушення права на захист, а вказує на відсутність у сторони захисту відповідного бажання, або зловживання своїми процесуальними правами.

Сторона захисту вправі була скористатися такими правом і у суді і як вбачається з матеріалів ним скористалася, а вказані речові докази також були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Не може апеляційний суд погодитися з доводами захисника, як підставою для визнання судового рішення незаконним та необґрунтованим, присвоєння в Андрушівському районному суді іншого номеру кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , а зокрема №272/229/17, оскільки такий номер було визначено не працівником суду, а автоматизованою системою документообігу при надходженні кримінального провадження до цього суду і це жодним чином, на переконання колегії суддів, не впливає на обґрунтованість та законність вироку суду, судовий розгляд справи проводився в межах єдиного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000243 від 15.02.2015 року.

Не є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_6 і доводи захисника про те, що на її думку, Андрушівський районний суд при новому розгляді кримінального провадження, розпочинаючи його спочатку не повернув прокурору матеріали досудового розслідування, які він надавав попередньому складу суду, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального кодексу, який такої вимоги при визначенні підсудності за іншим судом через неможливість суду здійснювати правосуддя або після скасування вироку та призначення нового розгляду не містить і ці матеріали досудового розслідування вже набули статусу матеріалів кримінального провадження.

Суд першої інстанції у своїх висновках послався виключно на належні та допустимі докази, які він безпосередньо дослідував у судовому засіданні, а тому доводи захисника про необхідність визнання недопустимими доказами результатів проведених негласних слідчих розшукових дій, якими суд не обґрунтовував свої висновки колегія суддів не вбачає, як і не вбачає підстав для висновку про неналежність висновків експертиз та показань свідків, які на думку захисту не несуть доказового значення, оскільки наведення судом цих даних у вироку не є істотним порушенням, а вказує, що орган досудового розслідування проводив його всебічно, об`єктивно та неупереджено, перевіряючи різні версії.

Не міг суд першої інстанції обґрунтовувати свої висновки і на показаннях свідків, що були допитані при розгляді справи Бердичівським міськрайонним судом, оскільки ці показанні він безпосередньо не сприймав, що узгоджується з вимогами ст. 23, 95 КПК України, натомість судом було допитано цих осіб у судових засіданнях та надано можливість захиснику, підозрюваному поставити їм запитання з приводу надання ними показань. Допит свідка ОСОБА_32 . Андрушівським районним судом був неможливим через її відсутність на території України, а процесуальний закон виключень та можливості покладення в основу висновків показань свідка допитаного іншим судом не передбачає, як виняток випадки застосування положень ст. 225 КПК України.

Апеляційний суд суперечностей, неузгодженості з іншими доказами у показаннях свідків, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків не вбачає, усі вони повідомляли про відомі їм обставини та події, деякі розбіжності щодо викладення ними характеру розвитку подій та послідовності дій зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали у різний період часу. Їх показання у вироку викладені з достатньою повнотою та відповідають технічному носію інформації.

Усі клопотання, заяви, скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 подані ними під час судового розгляду кримінально провадження, були розглянуті судом і по них прийнято обґрунтоване рішення з посиланням на відповідні норми закону.

Доводи захисту про те, що суд неповно з`ясував усі обставини справи, оскільки відхилив окремі клопотання сторони захисту про повторний допит свідків, дослідження доказів, визнання доказів недопустимими, а також відмовив у задоволенні скарг є безпідставними, оскільки зазначені клопотання суд розглянув і прийняв по них відповідні обґрунтовані рішення, які у апеляційних скаргах не спростовані.

За змістом закону, повторний допит свідків, проведення повторних експертиз та здійснення інших процесуальних дій є правом, а не обов`язком суду. Тому відмова в задоволенні клопотань, заяв, скарг сторони захисту з цього приводу свідчить не про істотне порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження обставин кримінального провадження, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності вчинення цих дій, оскільки обставини, поставлені захистом під сумнів, були перевірені шляхом дослідження інших доказів, яким надано належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що справа щодо нього розглянута неуповноваженим складом суду, оскільки судом не розглянуто його заяву про відвід складу Андрушівського районного суду колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід складу суду було розглянуто в судовому засіданні 02.03.2020 року та в його задоволенні було відмовлено, про що постановлену відповідну ухвалу. Підстав для визнання цього рішення незаконним апеляційний суд не вбачає. (т.11 а.с.123).

Не вбачає апеляційний суд і підстав для скасування судового рішення через, як вказує захисник та обвинувачений, незаконне тримання обвинуваченого під вартою, не врахування стану його здоров`я, оскільки питання застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було здійснено за ухвалами слідчих суддів та суду і ці судові рішення перевірялися в апеляційному порядку. При цьому, судами враховувався стан здоров`я ОСОБА_6 , апеляційним судом приймалися рішення про забезпечення його належною медичною допомогою за місцем його утримування. Згідно відповідей з медичної частини ОСОБА_6 надавалася необхідна медична допомога, проводився огляд, протипоказань для його перебування в умовах СІЗО не було.

Перебування потерпілого ОСОБА_15 , в стані алкогольного сп`яніння не спростовує правильність висновків суду і ця обставина не заперечувалася стороною обвинувачення, в обвинувальному акті.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про надмірну суворість призначеного йому покарання та необґрунтованість висновків суду в цій частині, то колегія суддів вважає їх також безпідставними з огляду на наступне.

В Україні право на життя гарантується Конституцією України. Відповідно до ст.3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя. Тому охорона життя людини найважливіше завдання кримінального права. Серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку.

Відповідно до ст. 32 Конституції України людина є найвищою соціальною цінністю в державі і її життя є невід`ємним правом, закріпленим уст. 27 Основного Закону України. Обов`язок держави захищати життя кожного. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08.11.2001р.) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних норм кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тому належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

Санкцією ч. 2 ст.115 КК України, окрім іншого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, тобто лише тоді, коли воно встановлене у санкції статті, за якою засуджується особа (лише за вчинення злочинів, за які визначено покарання у виді довічного позбавлення волі), якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та міру покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України.

В даному конкретному випадку, суд першої інстанції при призначенні покарання правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, його наслідки, а саме смерть потерпілого ОСОБА_11 , яке згідно Конституції України є найвищою соціальною цінністю, думку сторони обвинувачення та потерпілої, які наполягали на застосуванні найсуворішого виду покарання - довічного позбавлення волі, особу обвинуваченого.

Також, судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення злочину щодо особи похилого віку та у стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні покарання суд правильно врахував особу винного, який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став та скоїв умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи усі обставини справи, на переконання суду, будь-який інший вид покарання, окрім довічного позбавлення волі не забезпечить мету покарання у виді виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обрав обвинуваченому законне та найбільш доцільне покарання, у виді довічного позбавлення волі, виходячи як з характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним злочину проти життя та здоров`я особи, мети й мотивів вчиненого ним злочинного діяння, відсутності пом`якшуючих обставин, та наявності обтяжуючих, а також даних, що його характеризують та особистого ставлення обвинуваченого до вчиненого.

Стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який він та його захисник характеризують як вкрай важкий, також не дає підстав для висновку, що призначене йому покарання є очевидно несправедливим внаслідок суворості, оскільки ця обставина не є вирішальною при призначенні покарання та враховується в сукупності з іншими обставинами визначеними у ст.65 КК України. У випадку підтвердження наявності у ОСОБА_6 тяжкого захворювання він може бути звільнений від відбування покарання за хворобою на підставі положень п.6 ч.1 ст. 537 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого не знаходить та вважає вирок суду в частині висновків суду про доведеність вини обвинуваченого, кваліфікації його дій та призначеного за п.13 ч.2 ст. 115 КК України покарання законним та обґрунтованим.

Положеннями ч.2 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Суд призначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 71 КК України зазначив, що частково приєднує до призначеного покарання за п.13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі невідбуту частину покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31.01.2006 року за ч.1 ст.115 КК України, однак фактично застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим - довічним позбавленням волі.

Вказуючи правову норму та спосіб, суд припустився помилки, оскільки призначаючи покарання за сукупністю вироків у випадку призначення за один із злочинів довічного позбавлення волі, він повинен застосовувати положення ч.2 ст. 71 КК України, оскільки часткове приєднання невідбутою частини покарання до довічного позбавлення волі є не можливим і у даному випадку підлягає до застосування положення ч.2 ст. 71 КК України, яка вказує, що остаточне покарання за сукупністю вироків визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, що суд фактично і зробив.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає зміні та уточненню, а саме що остаточне покарання визначається обвинуваченому шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі за правилами ч. 2 ст. 71 КК України, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого, а вказана суперечність, може викликати непорозуміння при виконанні вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.04.2021 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за п.13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції - довічного позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання призначеного судом першої інстанції - довічного позбавлення волі шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання, невідбутої частини позбавлення волі за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2006 року, довічним позбавленням волі за правилами ч. 2 ст. 71 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: