ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 672/1246/21

Провадження № 11-кп/4820/391/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2021 року за № 0001458 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за його апеляційною скаргою на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , офіційно непрацюючого, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утирманні двоє малолітніх дітей, раніше судимого судимого :

10.08.2006 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

06.12.2007 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 15, ч. 3 ст. 185 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

24.07.2009 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

25.06.2014 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186. ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

21.11.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області від 21.11.2019 року, остаточно визначено покарання у виді чотирьох років десяти днів позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком суду законної сили.

За вироком суду, ОСОБА_6 17 листопада 2021 року близько 07 год. 30 хв., перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , під час суперечки із своєю дружиною ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та наслідків, бажаючи їх настання умисно схопив ОСОБА_8 за волосся та правою ногою наніс один удар ОСОБА_8 в ділянку правого стегна.

За вказаних вище обставин ОСОБА_6 умисно спричинив своїй дружині ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу заднє-зовнішньої поверхні правого стегна в верхній третині, яке по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в поданій апеляційній скарзі стверджує, що вирок суду ухвалений з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. Вказує, суд не взяв до уваги показання потерпілої в процесі судового розгляду, яка стверджувала алібі обвинуваченого, не дав їм правової оцінки, не звернув увагу, що досудове розслідування проведено поза межами строків встановлених процесуальним законом, що свідчить про упередженість суду і є підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які підтримали подану апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам кримінального провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами в провадженні проведено без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечував та ствердив обставини конфлікту з потерпілою в ранкову пору 17 листопада 2021 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , однак викладав свою версію подій.

Потерпіла ОСОБА_8 , в процесі судового та в апеляційних розглядів підтвердила наявність конфлікту між нею та обвинуваченим 17 листопада 2021 року на подвір`ї їх домогосподарства, звернення за захистом від протиправних дій ОСОБА_6 до правоохоронних органів та матері того дня, однак заперечила спричинення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_10 у своїх показах, які є послідовними та повністю узгоджуються з матеріалами провадження, ствердила обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, в тому числі вчинення активних фізичних дій ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_8 та наявність в потерпілої почервоніння в області стегна після завершення їх конфлікту, яке їй продемонструвала потерпіла, вказавши, що обвинувачений її вдарив ногою.

Допитаний в ході судового розгляду, лікар судово-медичний експерт ОСОБА_11 показав, що потерпіла ОСОБА_8 вказувала про отримання тілесних ушкоджень внаслідок удару обвинуваченим ногою їй в стегно. Враховуючи наявні в потерпілої тілесні ушкодження, заперечив можливість їх отримання внаслідок удару об дитяче ліжко за 4-7 днів до вказаного конфлікту, як і не підтвердив можливість отримання таких ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту, в чому намагалася переконати суд потерпіла в процесі судового розгляду.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними висновку експерта № 488 від 17.11.2021 року з яких вбачається, що виявлене у потерпілої тілесне ушкодження виникло не менш як від однієї дії тупого твердого предмету, яким могла бути взута нога сторонньої людини та їй подібний предмет, не являється характерним для виникнення при падінні із висоти власного зросту та ударі об тупий твердий предмет і по строку виникнення може відповідати встановленим у справі обставинам. По своєму характеру відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п. 75).

Змістом висновку експерта № 492 від 17.11.2021 року, щодо виявлених в обвинуваченого легких тілесних ушкоджень, які спричинені випадковим ударом ліктя руки його дружини, також стверджується факт конфлікту, що мав місце 17.11.2021 року між подружжям ОСОБА_12 (а.п.129).

Проаналізувавши висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження, спричинені внаслідок побиття обвинуваченим, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого і потерпілої, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого спрямовані на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_6 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_6 та його захисника були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Про належність показань свідка ОСОБА_13 щодо фактичних обставин провадження стверджують ті дані, що остання повідомляла такі деталі вчинення кримінального правопорушення, які могли бути відомі виключно безпосереднім очевидцям. В тому числі, щодо механізму та локалізації заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, які повністю узгоджуються з даними висновку лікаря судово-медичного експерта. Більше того, як потерпіла ОСОБА_8 , так і свідок задовго до отримання висновку експерта давали послідовні показання, які повністю узгоджуються між собою, в яких викривали ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, в тому числі щодо механізму та характеру утворення таких ушкоджень, способу їх нанесення, що виключає оговорення обвинуваченого останніми.

Ні обвинувачений, ні його захисник не вказали конкретно, у чому полягає неправильність досудового розслідування та судового розгляду. Зазначені в твердженнях обвинуваченого обставини в повному обсязі перевірені судом в установленому законом порядку під час з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами. При ухваленні вироку, суд дав належну оцінку доказам по справі щодо їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями ОСОБА_6 , що обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях свідка ОСОБА_10 , яка не була очевидцем події, оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експерта, які підтверджують показання вказаного свідка та спростовують твердження обвинуваченого.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 та показання останньої, під час судового розгляду провадження, про те, що синець в неї на нозі утворився за 4-7 діб до вказаної у вироку події, внаслідок випадкового удару об кут ліжка. Оскільки такі повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 та лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою, відповідно до яких, враховуючи давність та локалізацію тілесних ушкоджень, повністю виключається можливість їх спричинення за обставин вказаних потерпілою в процесі судового розгляду, в чому намагаються переконати колегію суддів обвинувачений та його захисник.

Не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності та не впливає на кваліфікацію його дій і та обставина, що на думку сторони захисту органами досудового порушені права ОСОБА_6 при проведені криміналістичних досліджень та позбавлено можливості поставити запитання медичному експерту при призначені експертизи.

На переконання колегії суддів, як органами досудового розслідування так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які доповнив та роз`яснив лікар судово-медичний експерт ОСОБА_11 в процесі судового розгляду і дав вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі сторони захисту (а.п. 75).

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

При цьому, колегія суддів вважає, що ряд питань щодо встановлення механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень на дослідженні яких наполягає сторона захисту носять юридичний характер та знаходяться поза межами знань фахівців у галузі медицини та вирішені судом при постановлені вироку.

Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.11.2021 року, останні з учасників, а саме підозрюваний ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 , завершили ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, про що свідчать їх підписи у даних протоколах.

Період ознайомлення учасників з матеріалами досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 290 КПК України, не входить до строків досудового розслідування, передбачених положеннями ст. 219 КПК України. Частиною 1 статті 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом. При цьому, відповідно до вимог пункту першого частини третьої зазначеної статті, у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом сімдесяти двох годин з дня повідомлення особі про підозру.

У даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 17 листопада 2021 року, а 25 листопада 2021 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт складений 26 листопада 2021 року і того ж дня направлений до Городоцького районного суду, що підтверджується сформованим прокурором в системі електронного документообігу супровідним листом № 51-3916ВИХ-21. Оскільки сімдесят дві години з дня повідомлення ОСОБА_6 про підозру, спливали 28.11.2021 року, тобто у неробочий день, при тому, що 27 листопада також був вихідним днем, а відтак вказаний строк був перенесений на перший за ним робочий день 29 листопада 2021 року та цього числа зареєстрований в суді.

З урахуванням викладеного, твердження обвинуваченого та його захисника в частині, яка стосується направлення обвинувального акту до суду поза межами строків досудового розслідування є безпідставними.

Ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений та його захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_6 органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особи обвинуваченого та обставини, передбачені вимогами ст. ст. 66, 67 КК України.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення невеликої тяжкості, щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, його суспільну небезпечність, спосіб та механізм вчинення кримінального проступку, в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, наявність на утриманні малолітніх дітей, відсутність негативних характеристик, позицію потерпілої, яка просила не призначати покарання у виді позбавлення волі.

Як стверджується матеріалами провадження, вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_6 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у провадженні не встановлено.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим правопорушення, його особу, який маючи непогашені судимості на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про його суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів, колегія суддів приходить до висновку, що обране ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 71 КК України у виді 4 років 10 днів позбавлення волі, є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3