У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.07.2022 Справа №607/8484/22

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, в приміщення зали судових засідань, клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000134 від 15 квітня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Більче-Золоте Борщівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №№0000134 від 15.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч.1 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2021 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел у зв`язку із чим останній вступив у змову із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка була спрямована на незаконне зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаючи про те, що в ОСОБА_8 , є в наявності виготовлена психотропна речовина амфетамін, попередньо домовившись із останнім про зустріч з метою отримання даної психотропної речовини 05.11.2021 близько 17.40 год., приїхав до під`їзду № 3, який розташований в будинку АДРЕСА_3 та, перебуваючи в салоні автомобіля «Skoda Octavia A5» д.н.з. НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_8 , виготовлену останнім, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , порошкоподібну речовину білого кольору - амфетамін, яка відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, та почав його зберігати з метою збуту.

В подальшому, 05.11.2021 в період з 14.40 год. до 18.45 год. ОСОБА_5 перевіз вказану порошкоподібну речовину білого кольору - амфетамін, яка відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено автомобілем «Skoda Octavia A5» р.н.з НОМЕР_1 на вулицю 15 Квітня міста Тернополя. Так, о 18.50 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні автомобіля «Skoda Octavia A5» р.н.з НОМЕР_1 , який знаходився на паркувальному майданчику поблизу супермаркету «АТБ» в місті Тернопіль, по вулиці 15 Квітня 1е/1, маючи в наявності порошкоподібну речовину білого кольору - амфетамін, яка відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на діючу речовину 1,3180 грама, незаконно збув її ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), за що отримав від останнього грошові кошти у сумі 2100 гривень.

Згідно ст. 2, 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995 із змінами та доповненнями та Списку № 1, Таблиці № 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 із змінами та доповненнями, амфетамін, відноситься до психотропних речовин обіг яких обмежено.

07.07.2022 ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті психотропних речовин, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Наявність підстав підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення є зібранні під час досудового розслідування докази.

Метою застосування щодо ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоює забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України, а саме: п.1 переховуватись від органів досудового розслідування та суду; п.3 незаконно впливати на свідків та підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; п.5 вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення в якому він підозрюється.
Підставами застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також встановлені обставини, які виправдовують даний запобіжний захід і підтверджують наявністю зазначених ризиків.
З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого злочину, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а тому, слідчий просить клопотання задовольнити.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання та зазначив, що ризики заявлені слідчим у клопотанні та підтримані у судовому засіданні прокурором не підтвердженні належними доказами. Просив врахувати вказані обставини, особу підозрюваного та його процесуальну поведінку та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав доводи захисника, просив не обирати відносно нього тримання під вартою, а застосувати цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.
Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.
Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000134 від 15.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч.1 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України.

07 липня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.
Слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор - при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 08.11.2021;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (анкетні дані змінено);

-висновок експерта за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-21/12021-НЗПРАП;

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж;

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою;

-іншими матеріалами досудового розслідування, зазначення яких на даній стадії зашкодить досудовому розслідуванню.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, беззаперечних доказів, які б спростовували обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_5 , слідчому судді не надано.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_5 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, слідчий суддя дійшов до висновку, що пред`явлена ОСОБА_5 підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є обґрунтованою.
Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Слідчий суддя вважає, що ризиком незаконно впливати на свідків та підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки підозра стосовно ОСОБА_5 , серед іншого, ґрунтується на показаннях свідків, які на даний час безпосередньо в суді не допитані. Також, ОСОБА_5 зокрема володіє інформацією про особу, якій він 05.11.2021 збув психотропну речовину у зв`язку із чим підозрюваний може впливати на вказаного учасника провадження, чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння він може схиляти свідка до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. За таких же умов ОСОБА_5 може впливати і на підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні. Ризик незаконного впливу на свідків буде мати місце, оскільки згідно зі ст. 23 та ч. 4 ст. 95 КПК України доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час судового розгляду кримінального провадження. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом.

Окрім цього, наявні дані кримінального провадження вказують на те, що до вчинення злочинів причетні інші, не встановленні на даний час, особи. У зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчо-розшукові заходи, спрямовані на здобуття доказів причетності інших осіб до злочинної діяльності. Однак, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вживати будь-яких заходів, спрямованих на унеможливлення встановлення інших свідків, та осіб, які причетні до вчинення злочину, впливати на них з метою ухилення ними від органу досудового розслідування та суду, ненадання ними показів чи надання показів в його користь.

Водночас, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя вважає не доведеним, оскільки ОСОБА_5 є не судимий, і доказів про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення сторона обвинувачення не подала.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

При розгляді клопотання, слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його процесуальну поведінку, стан здоров`я.
Так, підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_5 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.
Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, а саме, домашнього арешту.
У п.104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою (104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.
Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.
Згідно з ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто по 05.09.2022.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000134 від 15 квітня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто по 05.09.2022.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

-з`являтися до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними особам та свідками, у межах даного кримінального провадження;

-за наявності здати на зберігання до Державної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Датою закінчення дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 05 вересня 2022 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до СУ ГУНП України в Тернопільській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошений 08 липня 2022 року о 09 год. 15 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1