Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/484/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
законного представника потерпілого ОСОБА_6
психолога ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 10.02.2021 року стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кишин, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, не інваліда, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ :
05.02.2021 року, близько 20 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_5 проходив по АДРЕСА_3 , де в цей день та час його наздогнав ОСОБА_4 , який на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з метою заподіяння тілесних ушкоджень, схопивши своєю лівою рукою неповнолітнього ОСОБА_5 за рукав куртки з лівої сторони розвернув його до себе обличчям та наніс близько двох ударів своєю правою рукою в область голови неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 зліва. Після чого ОСОБА_4 наніс ще один удар на відмах своєю правою рукою в область обличчя потерпілого справа, в результаті чого згідно висновку експерта № 19 від 02.03.2021 року спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій завушній ділянці на фоні припухлості підлеглих тканин, синця в правій параорбітальній ділянці, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Від болю неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 присів на обидва коліна, а ОСОБА_4 в цей час наніс йому ще один удар коліном своєї правої ноги в область обличчя. Невтримавшись на ногах неповнолітній ОСОБА_5 упав на землю на спину.
Продовжуючи свої злочинні дії з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 наніс ще два удари своєю правою ногою в область лівої руки потерпілого ОСОБА_5 , після чого їх розборонили та бійка припинилася.
Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати пом`якшуючі та обтяжуючі обставини та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк двісті годин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку визнав частково, пояснив що 05.02.2021 року він перебував у сусідів та до нього прибіг молодший син дружини і сказав, що у них у квартирі знаходиться багато хлопців. Як пізніше виявилося у квартиру приходив потерпілий ОСОБА_5 на розбірки до сина дружини ОСОБА_8 . Коли обвинувачений прийшов додому, то хлопці почали втікати. Тоді, він наздогнав потерпілого ОСОБА_5 та дав йому ляпаса, після чого їх розборонили.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що сварка з ОСОБА_9 почалася через дівчину з якою потерпілий на той час зустрічався, оскільки ОСОБА_10 почав писати їй незрозумілі слова та нецензурну лексику. Враховуючи зазначене, потерпілий ОСОБА_5 разом зі знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пішли до ОСОБА_10 додому. ОСОБА_10 покликав ОСОБА_14 , проте в подальшому із сусідньої квартири вони почули крики та почали тікати в різні сторони. Потерпілого наздогнав обвинувачений ОСОБА_4 та почав його бити, бійку розборонили хлопці.

Свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що не бачив обставин, які мали місце 05.02.2021 року та не розбороняв бійку між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 , оскільки в той час перебував біля магазину. Як обвинувачений бив потерпілого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_16 , яка є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 , пояснила суду, що 05.02.2021 року вона перебувала разом з ОСОБА_4 у сусідки. Почувши крики та гуркіт зі своєї квартири та вийшовши від сусідки, вони з ОСОБА_4 побачили, як хлопці з їхньої квартири почали втікати. Враховуючи те, що син ОСОБА_10 втік від хлопців через вікно, вона також побігла, щоб наздогнати сина. Моменту бійки ОСОБА_16 не бачила.

Свідок ОСОБА_17 розповів, що суперечка між ним та потерпілим ОСОБА_5 сталася через дівчину. 05.02.2021 року до нього в квартиру прийшли хлопці, їх було багато, пам`ятає лише ОСОБА_14 . Злякавшись хлопців ОСОБА_17 втік через вікно. Моменту бійки не бачив.

Свідок ОСОБА_18 повідомив суду, що 05.02.2021 року в їх дім зайшло багато хлопців, вони хотіли поговорити з братом ОСОБА_10 , але він випригнув через вікно, а хлопці побігли за ним. Мама в цей час була у сусідів, тому він відразу розповів усе їй.

Свідок ОСОБА_19 зазначила, що 05.02.2021 року вона разом з хлопцями, приблизно сім чоловік, прийшли поговорити до ОСОБА_9 , в подальшому вона втікала разом зі всіма до магазину, за ними бігла мама ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_20 , почав його шарпати за верхній одяг, бити ОСОБА_20 ногами по голові та по спині. Скільки саме було ударів не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_21 розповів суду, що коли саме відбувалася дана подія точно не пам`ятає, але це було ввечері. В будинок до ОСОБА_10 він не заходив. Коли всі почали кричати і бігти за ними біг обвинувачений ОСОБА_4 . Наздогнавши Кирила обвинувачений почав його бити спочатку руками, а потім ногами.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що 05.02.2021 року він теж разом з хлопцями ходив до ОСОБА_17 додому. Також, свідок пояснив, що бачив, як обвинувачений ОСОБА_4 наздогнавши потерпілого ОСОБА_20 почав його бити по обличчю та тягати його за верхній одяг.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.02.2021 року з якої вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області із усною заявою стосовно нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду місця події від 11.02.2021 року з фототаблицями до нього з якого вбачається, що в присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було оглянуто місце події за адресою: АДРЕСА_3 , а саме ділянку місцевості по даній вулиці, яка розташована навпроти будинку № 27 в ході якого потерпілий ОСОБА_5 показав де саме йому наносились тілесні ушкодження;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.03.2021 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 та за участю потерпілого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_5 розповів механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 та повідомив, що 05.02.2021 року, близько 20 год. 00 хв., по АДРЕСА_3 , його разом з товаришами наздогнав ОСОБА_4 , а саме схопив його за рукав куртки та розвернув до себе обличчям, після чого наніс своєю правою рукою близько п`яти ударів в область обличчя, один удар в область тулуба спереду та один удар по обличчю навідмах. Після чого, ОСОБА_5 , відійшовши на деяку відстань присів на коліна, а ОСОБА_4 продовжив наносити удари та наніс один удар своїм коліном правої ноги в область обличчя потерпілого ОСОБА_5 від чого останній упав на землю. Після цього ОСОБА_4 наніс ще декілька ударів ногою в область рук, а саме близько 2-х та бійка припинилася;

- висновком експерта № 19 від 02.03.2021 року з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: синець в лівій завушній ділянці на фоні припухлості підлеглих тканин, синець в правій параорбітальній ділянці, які утворилися не менш як від дворазової дії тупого (тупих) предмету (предметів) на тіло або тіла та такий (такі) можливо в термін та за обставин, вказаних в постанові та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключено, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 виникли від одного удару ногою та одною удару рукою затиснутою в кулак.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з яким, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані суду докази, зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого стороною обвинувачення.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд дійшов переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Отже, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст. ст.85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.
Зокрема, суд бере до уваги: показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , свідків, які надані в межах обвинувачення та відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.
Протокол огляду місця події від 11.02.2021 року та протокол проведення слідчого експерименту від 03.03.2021 року, складені і оформлені у порядку, передбаченому КПК України, є джерелом доказів, оскільки у них підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, досліджений в судовому засіданні висновок судово-медичного експерта, наданий компетентним спеціалістом, який відповідно до Закону України «Про судову експертизу», має право на проведення експертизи, узгоджується з іншими об`єктивними доказами, а також показаннями потерпілого, свідків та у своїй сукупності з іншими доказами по справі підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, а саме: умисного спричинення легкого тілесного ушкодження.
Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів є достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні, вони відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Суд дійшов висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України.
Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, повністю доведена та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не встановив.
Суд бере до уваги положення ст. 50 КК України,якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
Таким чином, враховуючи мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні кримінального правопорушення, поведінку під час та після вчинення кримінально-протиправних дій, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, враховуючи відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, суд, реалізуючи принципи законності, справедливості, індивідуалізації, гуманності, необхідності і достатності покарання, дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення відсутня.

Витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67, 85-87, ч.1 ст. 125 КК України; ст.ст. 100, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок суду може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,якщо таку скаргу не було подано. У разі подання такої апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку, а учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1