Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2593/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 369/6165/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ІТТ ГУ НП в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , -
який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
за участі прокурора ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 15 серпня 2022 року включно.
Цією ж ухвалою залишений раніше обраний розмір застави 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1135000,00 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що враховуючи стадію судового розгляду, на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_7 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин.
Крім іншого, в судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та є громадянином іншої держави (Канади), що також є ризиком спроби переховуватися від суду. Звертається увага і на ту обставину, що дослідження доказів у кримінальному провадженні не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків в провадженні.
Таким чином, на думку суду першої інстанції, будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою судом не встановлено, у зв`язку з чим прийшов до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним, та необґрунтованим, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, як-то: у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання або зменшити розмір застави.
Незаконність прийнятого рішення на думку сторони захисту полягає в тому, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відбулось в порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, оскільки прокурором не було подане відповідне клопотання та не вручено стороні захисту до початку його розгляду, чим порушено право ОСОБА_7 на захист.
Необґрунтованість зазначеної ухвали полягає в тому, що судом нових мотивів щодо доцільності продовження запобіжного заходу не наведено, як і не наведено мотивів про те, що ризики зменшились, при тому, що судом фактично судовий розгляд у справі не відбувається, а враховуючи положення ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, то ОСОБА_7 фактично без вироку суду відбув більше 13 років покарання, що дорівнює максимальному строку, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України.
Отже, як зазначає захисник, на даний час наявні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КК України, а враховуючи його незадовільний стан здоров`я та відсутності умов надання відповідного лікування, то ОСОБА_7 має бути звільнений з-під варти.
Також, на переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно не врахував доводи сторони захисту та надані документи щодо незаконності розшуку ОСОБА_7 , а тому ризик щодо переховування від суду - не має під собою підгрунття.
Крім того, сторона захисту зазначає, що визначення надмірного розміру застави є порушенням п. «с» ст. 5 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод. Судом не було прийнято до уваги, що на все майно ОСОБА_7 та членів його родини накладено арешт, з огляду на що обвинувачений не може користуватись і розпоряджатись цим майном, а тому і унеможливлює вчиняти дії щодо внесення такого надмірного розміру застави.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які в повному обсязі підтримали апеляційну скаргу, подану захисником ОСОБА_6 про скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року та зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, підтриману представником потерпілого, які вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як убачається з наданих матеріалів провадження, Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції, поставивши питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, вважав, що продовжують існувати ризики, які свідчать про те, що обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інший злочин, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які не допитані судом, а тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому постановив ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.
З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який відноситься до особливо тяжких злочинів, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, інших даних, наявних у кримінальному провадженні, дійшов висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду, що свідчить про наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.
При цьому, на переконання колегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано, як і не міститься таких даних в наданих матеріалах.
Колегією суддів враховується і те, що ОСОБА_7 хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте раніше тривалий час перебував у розшуку саме в даному кримінальному провадженні, переховувався від слідства поза межами України, є громадянином іншої держави (Канади), що свідчить про реальність наявного ризику переховування від суду.
Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами не закінчені, про що зазначено в ухвалі суду першої інстанції, а тому колегія суддів приймає до уваги як стадію даного судового провадження, так і те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені і за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження.
Твердження апеляційної скарги на порушення процесуальних вимог, які полягають у неподанні письмового клопотання та неврученні обвинуваченому і захиснику копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, є безпідставними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.
Доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_7 більше 13 років перебуває під вартою і фактично відбув максимальне покарання у даному кримінальному провадженні, яке може бути йому призначене в разі визнання його винуватим, на увагу не заслуговують, оскільки продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.
Твердження захисника щодо неможливості отримання належної медичної допомоги в установі тимчасового тримання, як підставу для скасування запобіжного заходу його підзахисному, є непереконливими, оскільки жодних належних доказів, як щодо необхідності відповідної медичної допомоги, так і щодо неможливості перебування ОСОБА_7 за станом здоров`я в умовах установи тимчасового тримання апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.
Посилання апелянта на непомірний розмір застави, визначений судом, та який є занадто непід`ємним для обвинуваченого є неприйнятними, оскільки ухвалою суду 29 грудня 2021 року раніше обраний до ОСОБА_7 розмір застави був вже зменшений. Приймаючи таке рішення суд зазначив, що застава повинна бути помірною для особи та не бути стримуючим фактором, який навмисно створює умови для подальшого утримання особи під вартою.
За викладеним, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 15 серпня 2022 року включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4