Провадження № 274/1132/19
УХВАЛА Провадження № 1-кп/0274/148/22

30.08.2022 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

обвинувачених . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України (за клопотанням про реабілітацію),

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_3 ,

за ч. 2 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в :
26.02.19 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 189 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.18 за № 0000320.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_6 - особисте зобов`язання.

Прокурор, як і раніше, клопоче про продовження строку дії обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу, на думку прокурора, не зникли і існують на даний час. Заперечує проти визначення розміру застави, оскільки обвинуваченому інкримінується скоєння злочинів із застосуванням насильства.

Захисник, обвинувачені заперечили проти задоволення клопотання прокурора. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що клопотання прокурора, як і всі попередні, абсолютно необґрунтоване, прокурор лише висловлює припущення, жодним чином не доводячи ризики, які у його випадку і не існують; просить вирішити питання про визначення розміру застави, навіть готовий з передачею її на потреби ЗСУ. Захисник вказали на тривалість утримання обвинуваченого під вартою, відсутність затягування судового розгляду з боку обвинуваченого, тому вважає необхідним замінити запобіжний захід на домашній арешт або скористатися суду своїм право на визначення застави.

Заслухавши думки прокурора, захисника та обвинувачених, суд і станом на 30.08.22 ще не вбачає підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_5 виду запобіжного заходу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено (перш за все і в основному), чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.01.19 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Однак колегією суддів Житомирського апеляційного суду 23.01.19 скасовано ухвалу слідчого судді щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та останньому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (в подальшому строк дії запобіжних заходів щодо обвинуваченого продовжено, востаннє 05.07.22). Відповідно до ухвали колегія суддів суду апеляційної інстанції вважала помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, а тому вважала, що слідчий суддя прийняв неправильне рішення про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого. При цьому, застосувавши до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, суд першої інстанції не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, дані, що характеризують особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення тяжкого насильницького злочину, однак на шлях виправлення не став, на той час підозрювався у вчиненні низки злочинів, та дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах провадження підстав для втручання у права і свободи підозрюваного. Як наслідок, суд своїм рішенням не забезпечив впевненості в належній процесуальній поведінці ОСОБА_5 у зв`язку з чим, ухвала слідчого судді підлягала скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Колегією суддів апеляційного суду було перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України. Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів апеляційного суду вважала, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження і до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Крім того, це випливає також з практики Європейського Суду з прав людини, де розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також, колегією суддів апеляційного суду було встановлено наявність в матеріалах кримінального провадження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тих, що ОСОБА_5 може здійснювати вплив на потерпілу та свідків в даному кримінальному провадженні особисто або через інших осіб. Обставин, які зменшували б заявлені у кримінальному провадженні ризики, колегією суддів не встановлено, крім того підозрюваний в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, підозрюється у вчинені низки нових злочинів. З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважала необхідним застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважала, що саме такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. На тому етапі провадження лише такий запобіжний захід вважався таким, що зміг би дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором, що виключало собою можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу. Ухвали суду, в тому числі і про подальше продовження строків дії запобіжних заходів, які були оскаржені до апеляційного суду, залишаються чинними.

Станом на 30.08.22 обвинувачений ОСОБА_5 продовжує обвинувачуватись у вчиненні низки злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років (за найтяжчою санкцією одного зі злочинів). Його вік, майновий стан, міцність соціальних зв`язків не змінились з часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині характеризуючих даних обвинуваченого. Ризики ж, які слугували підставою для обрання тримання під вартою ОСОБА_5 , залишились фактично незмінними (фактично змінився лише час тримання особи під вартою, досліджені докази зменшили обґрунтованість підозри (показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 без оцінки супутніх доказів) в незначній частині та не зменшили обставин, які враховувалися судами при обранні та продовженні запобіжного заходу судом мають бути оцінені доводи сторони захисту, як підстава дії запобіжного заходу, що і робиться без оцінки доведеності або недоведеності обвинувачення), обвинуваченому так і інкримінується вчинення ряду організованих злочинів, в тому числі тяжких, з погрозою застосування небезпечного для життя потерпілої насильства. При цьому обвинувачений ОСОБА_5 так і є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії з максимальним рівнем безпеки і був звільнений лише по відбуттю строку покарання, тобто навіть не мав спроб стати на шлях виправлення за час відбування покарання (це юридичний факт, встановлений відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили), відповідно до обвинувачення на шлях виправлення так і не став і в подальшому, та на даний час так і обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі з застосуванням погрози насильства та насильства. Підставою для застосування запобіжного заходу не є позбавлення волі особи за вчинений злочин, а спроба запобігти ризикам з врахуванням певних обставин і наведені вище характеристики особи не можуть не бути враховані судом для оцінки існування ризиків (не лише явки до суду, але і всіх інших). Також дійсно тривале перебування особи під вартою, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , визнання недопустимим одного з доказів зменшують ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, однак таке зменшення відбувається не лише тому, що особа перебуває під вартою, але і у сукупності з іншими обставинами, які б мали супроводжувати таке перебування, а саме здійснення судового розгляду, під час якого досліджувалися б докази, зменшувалася обґрунтованість підозри, можливість впливу на джерела доказування тощо, на даний час ступінь зменшення ризиків так і не сягнув рівня ризиків суспільним інтересам. Із досліджених на даний момент доказів залишаються показання потерпілої і свідка, підтверджені протоколом НСРД, з яких вбачається незважання обвинуваченим на прохання потерпілої припинити неправомірні дії щодо неї у зв`язку з повідомленням нею правоохоронних органів, погроза розправою щодо таких осіб, тобто досліджені докази не лише не зменшують обґрунтованість підозри, але додатково вказують на існування додаткових ризиків. Питання визнання недопустимими решти письмових доказів, які були досліджені та які, на думку, обвинувачення підтверджують винуватість осіб, буде вирішено на належній стадії. Для завершення судового розгляду в рамках встановленого порядку суду ще необхідно допитати свідка (свідків), що потребує продовження судового розгляду при незначному зменшенні ступеню ризиків для дії запобіжного заходу. Крім того, на даний час з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а саме військова агресія РФ проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, в тому числі можливість здійснення контролю за поведінкою особи в умовах домашнього арешту, та якісно погіршує криміногенну обстановку в Україні, призводить до неможливості контролю за поведінкою осіб органами державної влади. Висновки ж органу досудового розслідування для суду не є наперед встановленими, та згідно з принципом безпосередності дослідження доказів судом мають бути досліджені всі докази, що потребує продовження розгляду провадження, і суд на даний час не може робити висновки про обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення по суті, як власне і про його правову кваліфікацію.

Разом з тим, задовольняючи клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, враховуючи тривалість судового розгляду, причини, що унеможливлюють закінчення такого розгляду, керуючись ч. 4 ст. 182 КПК України, вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави, хоча вчинення злочинів інкримінується із застосуванням і погрозою застосування насильства. Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, зважаючи на його соціальний та матеріальний стан, розмір шкоди, суд визначає йому заставу у розмірі у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України - 50 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Окрім цього, застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклики до суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками обвинувачення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 331, 369, 372, 176-199 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 (двох) місяців з дня постановлення ухвали.

Одночасно визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_15 в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 130000 (сто тридцять тисяч) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками обвинувачення.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій особі Житомирського слідчого ізолятора ДУ «Житомирська УВП (№ 8)».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної даною ухвалою, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі ДУ "Житомирська УВП (№ 8)".

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня оголошення в частині застосування запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Головуючий