Справа № 164/918/22 Провадження №11-сс/802/318/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000022 за апеляційною скаргою прокурорау кримінальному провадженні начальника Маневицького відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської областівід 31 серпня 2022 року про відмову в накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Слідча СВ відділення поліції №1 (сел.Маневичі) Камінь- Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернулася до Маневицького районного суду Волинської області з клопотанням про арешт майна, а саме: автомобіля марки «Volkswagen LT», р.н. знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_1 , яке було вилучено у кримінальному провадженні № 0000022 від 07.07.2022 року, за правовою кваліфікацією ч.1 ст.332 КК України.
Ухвалою слідчого судді Маневицького районного суду Волинської областівід 31.08.2022 року в задоволенні клопотання відмовлено.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч.1 ст.412 КПК України), невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (п.2 ч.1 ст.411 КПК України). Посилається на те, що транспортний засіб в даному випадку є знаряддям і засобом вчинення кримінального правопорушення. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити. Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen LT», р.н. знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; представника володільця майна, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.
У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так доводячи підставність поданого клопотання в частині накладення арешту на це майно слідчий вказував про те, що вилучене майно є предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
Разом з тим матеріали клопотання не містять доказів, які б давали підстави вважати, що зазначене в клопотанні майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання майна речовими доказами постановою слідчого.
Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя місцевого суду, слідчим не представлено будь-яких належних доказів у підтвердження того, що ОСОБА_10 було вчинено кримінальне правопорушення, зазначений автомобіль містить на собі сліди кримінального правопорушення, при огляді автомобіля не було виявлено будь яких предметів, що можуть бути речовими доказами по справі. Слідчим суддею також було враховано, що ухвала на проведення обшуку слідчим суддею була постановлена 28.07.2022 року, а сам обшук проведено 26.08.2022 року, тобто фактично через місяць, що свідчить про пасивність досудового розслідування злочину, передбаченого ч.1 ст.332 КК України. Крім того з вказаним автомобілем не планується проведення будь яких експертиз.
Враховуючи зазначене апеляційний суд доходить висновку, що слідчий суддя вірно встановив, що слідчим не надано належних, допустимих та достатніх доказів вважати, що зазначене в клопотанні майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.1 ст.332 КК України, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.
Крім того в ході дослідження матеріалів провадження встановлено, що санкцією статті, щодо якої внесено відомості в ЄРДР, не передбачено конфіскації майна, як додаткового покарання, а також те, що підозру нікому не пред`явлено, клопотання про арешт майна не містить жодних відомостей в обґрунтування факту завдання шкоди та її розміру у кримінальному провадженні.
А тому колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні слідчої СВ відділення поліції №1 (сел.Маневичі) Камінь- Каширського РВП ГУНП у Волинській області, з підстав, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст.170-173, 376, 404-405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської областівід 31 серпня 2022 року про відмову в накладенні арешту на майнозалишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: