КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 364/389/21 Провадження № 11-кп/824/2154/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника Заліського ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000194 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 днів, а саме до 28 травня 2022 року включно.
Таке рішення суду вмотивовано тим, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.
Захисник зазначає, що існування жодного із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не обґрунтовано та не підтверджено жодним доказом.
Апелянт вказує на те, що обвинувачений не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак, як вважає захисник, це не може бути підставою для продовження йому строків тримання під вартою.
Захисник зазначає, що під час розгляду кримінального провадження по суті, потерпілі повідомили про те, що вони не знайомі з обвинуваченим, ніяких стосунків з ним не підтримували, крім того вони прямо не вказують на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила замах на їх вбивство, вони лише описують одяг та статуру нападника.
Поряд з цим, апелянт також звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, також відсутні свідки та очевидці цієї події.
Захисник вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання в повному обсязі забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та буде достатнім, зокрема, з метою зменшення порушення прав ОСОБА_7 у разі недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання надасть йому можливість стати на захист України, оскільки він є учасником бойових дій за що отримав низку нагород, в тому числі і відзнаку Президента України.

Апеляційного розгляду відбувався за відсутності сторін провадення, оскільки вони не вийшли на відеоконференцзв`язок, а від обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання про участь в судовому засіданні не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, що таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також судом враховано наявність в обвинуваченого обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, що у сукупності є підставою для продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення, незважаючи на умови воєнного стану, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б вказували про пряму причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 є учасником АТО та має нагороди за участь в бойових діях не можуть слугувати обставинами для зміни йому запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки такі обставини не спростовують ризики, на які посилається суд в ухвалі.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Зал ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2022 року, якою серед іншого продовженострок тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, а саме до 28 травня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4