ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/313/22 Справа № 202/206/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000660 за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянин України, розлучений, працює водієм у Національному банку України, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування від призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо протягом 2 років іспитового строку він не вчинить нового злочину.
Згідно ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому, до набрання вироком законної сили у вигляді домашнього арешту залишено без змін.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він, 20 серпня 2019 року, приблизно о 13:55 годині, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT KANGOO», р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , здійснював рух у житловій зоні з боку будинку №84 вул. Калинової у напрямку проїзної частини дороги вул. Калинової в Індустріальному районі м. Дніпра, яка має по дві смуги в кожному напрямку.
Під час руху ОСОБА_7 зупинив керований ним автомобіль на прилеглій території перед проїзною частиною дороги вул. Калинової. Після чого, водій не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість та легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, виїжджаючи з прилеглої території, змінив напрямок руху свого автомобіля, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та став виконувати маневр повороту ліворуч на проїзну частину дороги вул. Калинової в той момент, коли дану проїзну частину дороги вже перетинала справа наліво, відносно його руху, пішохід жінка похилого віку ОСОБА_11 , та яка наближалася до смуги руху автомобіля марки «RENAULT KANGOO».
Надалі, водій ОСОБА_7 при здійсненні руху на автомобілі «RENAULT KANGOO», р.н. НОМЕР_1 , зі швидкістю приблизно 10 км/год., на проїзній частині дороги вул. Калинової, поблизу буд. 82-Б в Індустріальному районі м. Дніпра, в крайній лівій зустрічній, відносно його руху, смузі, передньою правою частиною керованого ним автомобілю здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: крововилив у товщу м`яких тканин голови з внутрішньої сторони в потиличній ділянці; лінійний перелом потиличної кістки по середній лінії, який розповсюджується ліворуч та закінчується біля зовнішнього краю пірамідки лівої скроневої кістки; крововиливи під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку; набряк м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку; закритої тупої травми тулубу:великі синці на передній поверхні грудної клітки в проекції правої ключиці та поперековій області ліворуч; велике садно на задній поверхні грудної клітини в проекції остистих відростків 7-9-го грудних хребців; крововиливи в поперековій ділянці з розповсюдженням на ліву бічну поверхню живота, а також на задній поверхні грудної клітини; переломи 7-9-го ребер по лівій переднє-паховій лінії з ушкодженнями пристінкової плеври та крововиливами в оточуючі тканини і в ліву плевральну порожнину; крововиливи в області коренів обох легень, набряк та дистелектази легень; тупої травми кінцівок: великі синці на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині та на переднє-зовнішній поверхні правого плеча в верхній та середній третинах.
Виявлені ушкодження утворилися за механізмом «удар-струс-ковзання» незадовго до моменту надходження до лікувального закладу у дуже швидкій послідовності одне за одним, майже одночасно і являють собою єдиний комплекс травм і відповідно до живої особи, мали би ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02:45 годині в Дніпропетровській міській клінічній лікарні №16, внаслідок сполученої тупої травми тіла з переломами кісток черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку, переломами ребер з ушкодженнями пристінкової плеври, яка у своєму перебігу ускладнилася набряком оболонок і речовини головного мозку та прогресуючою легенево-серцевою недостатністю. Наявна травма перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1.3; 1.5; 2.3 б), 2.9 а); 10.1 Правил дорожнього руху України.
Порушення обвинуваченим вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, яка призвела до смерті останньої.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок суду про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є вірним, проте вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, у частині призначення покарання є незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.
Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, належним чином не врахував обтяжуючу вину обставину, а саме вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги ст.65 КК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також правових висновків Верховного Суду, викладених у вищезазначених постановах, допустивши неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, судом першої інстанції безпідставно враховано як обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував свою вину та не погодився із фактичними обставинами вчиненого злочину, наполягаючи на тому що не перебував під впливом будь-яких наркотичних засобів.
Однак, судом встановлено, що згідно висновку токсикологічної експертизи щодо біологічної речовини ОСОБА_7 №8469, у сечі ОСОБА_7 виявлена наркотична речовина - метамфетамін, що не входить до складу лікарських препаратів, які вживав ОСОБА_7 . Крім метамфетаміну в сечі ОСОБА_7 виявлено лікарський препарат левофлоксацин, що може порушувати здатність пацієнта до концентрації уваги і швидкість його реакцій і, таким чином, зумовлювати підвищений ризик при управлінні автомобілем.
Таким чином, під час керування транспортним засобом, ОСОБА_7 фактично знаходився під дією одразу двох речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції, враховуючи щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , не врахував вищезазначений правовий висновок Верховного Суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнавав, правдиві показання не давав, готовність понести заслужене покарання жодним чином не демонстрував, а навпаки намагався спотворити обставини події.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Обвинувачений та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.
Потерпіла заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду щодо встановлених фактичних обставин, доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації дій за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, що оскаржуваний вирок суду не відповідає вимогам кримінального кодексу України через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, невідворотність наслідків вчиненого злочину смерть потерпілої, даних про особу обвинуваченого, який вчинив злочин з необережності, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків на поховання загиблої.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння.
Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання з застосуванням ст. 75 КК України, судом першої інстанції не в повній мірі враховано грубий характер скоєного правопорушення, адже обвинувачений допустив керування транспортним засобом перебуваючи при цьому в стані наркотичного сп`яніння, що призвело до ДТП та загибелі людини.
Крім того, як вбачається з наявних матеріалів, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, пояснивши, що визнає вину у порушенні правил дорожнього руху повністю, за винятком перебування у стані наркотичного сп`яніння.
Разом з цим, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_7 від 28.08.2019 року, останній під час огляду перебував у стані наркотичного сп`яніння.
Згідно висновку експерта № 8469 від 01.11.2019 року, при судово-токсикологічному дослідженні зразку сечі ОСОБА_7 виявлена наркотична речовина з групи фенілалкіламінів, якою може бути метамфетамін, що не входить до лікарських препаратів, які вживав ОСОБА_7 .
Відповідно до наданого стороною захисту висновку експерта № 52 від 10 червня 2022 року, згідно аналізу наданих результатів дослідження та обстеження, стверджувати, чи перебував обстежений у наркотичному сп`яніння або вживав лікарські засоби не можливо. Крім того, експертами зазначено, що феніалкіламіни є групою як лікарських засобів, які широко використовуються в медичній практиці для симптоматичного лікування застуди, так і контролюючих речовин, які можуть використовуватись для виготовлення заборонених психостимуляторів.
Враховуючи викладене, висновки експерта, надані стороною захисту не спростовують висновків експерта, наявних в матеріалах провадження. Тому, висновки суду про перебування ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, не спростовано.
Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Пунктом 4 частини 1 статті 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Колегія суддів наголошує, що згідно положень п. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного суду у справах: №702/880/16-к від 10.05.2018 року, №286/2571/16-к від 07.06.2018 року, №682/956/17 від 21.08.2019 року, №439/548/19 від 11.03.2020 року, № 317/1992/18 від 07.10.2020 року, № 158/1830/19 від 23.12.2020 року, № 497/1643/17 від 18.03.2021 року, - застосування судом положень ст. 75 КК України при призначені покарання за обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, потрібно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Тому, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Призначаючи покарання обвинуваченому, колегія суддів у відповідності до ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності, невідворотність наслідків, які настали для потерпілої, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місце проживання характеризується позитивно, працевлаштований, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегією суддів визнається активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків на похованні потерпілої.
Обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння.
Колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді реального позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На переконання колегії суддів, будь-які підстави для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, - відсутні.
В решті вирок суду слід залишити без змін.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4