Справа № 279/354/17
1-кп/279/21/22
У Х В А Л А
іменем України

13 квітня 2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 від 25.08.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.15, ч.2 ст.28, ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000061 від 25.08.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.15, ч.2 ст.28, ч.2 ст.190 КК України. Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом оптичного диску DVD-R 72т від 26.09.2016 року. Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника. Вислухавши думки сторін кримінального провадження, ознайомившись з заявленими клопотаннями та запереченнями, які надані суду також в письмовому вигляді, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Частиною 1 ст.87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частинами 2,3 ст.87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1)здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Тобто, ст.87 КПК України визначений вичерпний перелік з яких підстав внаслідок істотного порушення прав та свобод людини може бути визнаний недопустимим доказ. Відповідно до ч.1ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Відповідно до ч.3 ст.358 КПК України, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа. Згідно із ч.ч.2,3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим. Існує також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами. Отже, для того, щоб вирішити у даному випадку питання про те, чи є недопустимим зазначений вище доказ слід з`ясувати, чи мало місце порушення прав та свобод людини під час отримання останнього. Так, даючи оцінку мотивуванню клопотання захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості оптичного диску DVD-R 72т від 26.09.2016 року. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, можливо вчинених під час проведення досудового розслідування. В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником в клопотанні, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження, так як вони можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу. Очевидної недопустимості цього доказу на цій стадії судового провадження без дослідження його взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає та вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість. Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказу суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість. За таких обставин, оскільки судом на даній стадії судового розгляду не встановлено очевидної недопустимості доказу, про виключення якого просить сторона захисту, в задоволенні клопотання слід відмовити. Керуючись ст. ст. 84-86, 89, 369 - 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання оптичного диску DVD-R 72т від 26.09.2016 року очевидно недопустимим доказом в кримінальному провадженні №0000061 - відмовити.

Продовжити дослідження зазначеного доказу в ході судового розгляду.
Вирішити питання допустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ч.1 ст.89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя:
Копія згідно з оригіналом