Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2583/21

Номер провадження: 1-кп/511/75/22

03 серпня 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області кримінальне провадження № 0000168 від 13.06.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Понятівка Роздільнянського району, Одеської області, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше судимого за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.09.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
12.06.2021 року біля 23:30 години ОСОБА_3 на перехресті вулиць Богдана Хмельницького та Нова, с. Кошари, Роздільнянського району, Одеської області, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечнийхарактер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, наніс ОСОБА_5 два удари правою рукою, один в область лівої половини обличчя, інший в область лівої половини тулуба.

Своїми діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді садна і синця лівої половини обличчя, закритого перелому бічного відділу 7-го лівого ребра, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком більше як 21 день і які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, кваліфіковане як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 за пред`явленим обвинуваченням винним себе не визнав та пояснив, що з сином потерпілого ОСОБА_7 мав неприязні стосунки із-за дівчини. 12.06.2021 року він прийшов в с.Кошари на дискотеку з приводу випускного вечора в школі, в парку вони подрались з ОСОБА_8 , після чого той побіг додому. Біля 23.00 вони з дівчиною ОСОБА_9 пішли до ОСОБА_10 вибачитися. Зупинились біля хвіртки, погукали господарів, але ніхто не вийшов. Вони з ОСОБА_11 пішли далі по дорозі, але їх наздогнав ОСОБА_12 та з криками «Йди сюди, зараз ми будемо тебе бити» першій вдарив його в обличчя. Він у відповідь вдарив його. Потім їх наздогнав потерпілий ОСОБА_5 і вони вдвох з сином почали його бити. Він у відповідь бив їх. Позаду ще бігла дружина потерпілого ОСОБА_13 . Далі як вони билися він не пам`ятає, бійка тривала приблизно 5 хвилин, згодом прибігло багато людей, їх розборонили. ОСОБА_12 хотів вдарити його дрючком, але він вирвав дрючок у нього з рук та викинув. Потім хтось зателефонував його матері, вона приїхала та відвезла його додому. Умислу спричинити тілесні ушкодження потерпілому він не мав, а захищався сам та захищав свою дівчину від нападу сім`ї ОСОБА_10 , які усі були нетверезі. Сам він випив тільки пляшку пива та був тверезий. Також обвинувачений не заперечував, що під час бійки міг нанести потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, але не навмисно, а в цілях самооборони. Йому в ході бійки також були спричинені тілесні ушкодження, але він за медичною допомогою не звертався, в правоохоронні органи заяву з цього приводу не подавав. У вчиненому не розкаявся. Заявлений до нього потерпілим цивільний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Оцінюючи показання обвинуваченого, суд вважає його показання щодо відсутності вини у вчиненому вигаданими, наданими з метою уникнення від покарання та пом`якшення своєї участі. Наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується показаннями потерпілого, свідків обвинувачення, письмовими доказами, дослідженими судом.

Отже, не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина в інкримінованому йому злочині повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 12.06.2021 року у сина був випускний. Вони з дружиною та їх гості трохи випили вина, потім гості пішли. Близько полуночі вони з дружиною лягли спати, але прибіг їх син ОСОБА_12 та розповів, що його побив ОСОБА_3 та розтрощив йому мобільний телефон. Він вийшов на вулицю і сусіди сказали йому, що ОСОБА_3 прибіг за його сином аж до хвіртки, але потім пішов за село. Він побіг за ОСОБА_3 , дружина та син бігли позаду, він наздогнав ОСОБА_3 , спитав в чому справа, але той вдарив його в обличчя кулаком у ліву половину, від чого він втратив свідомість, та потім кулаком по тулубу, внаслідок чого зламав йому ребро. Сам він є інвалідом 3 групи, тому не міг чинити опору обвинуваченому, який був молодше та сильніше за нього. Коли отямився, навколо було багато людей, йому викликали швидку допомогу, відвезли до лікарні, виявили перелом ребра, виписали ліки та він 20 днів лікувався вдома. Також обвинувачений ушкодив йому щелепу, яка німіє дотепер, але знімку він не робив. ОСОБА_3 був в неадекватному стані, дуже збуджений, поводив себе агресивно, лаявся, погрожував вбити його. Вибачення так і не попросив, шкоду не відшкодував.

Покази потерпілого щодо обставин справи повністю підтверджуються показами свідків обвинувачення, а також матеріалами справи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомила, що 12.06.2021 року під час випускного вечора в парку в с.Кошари ОСОБА_3 , з яким вона на той час зустрічалась, побився з її однокласником ОСОБА_7 . ОСОБА_15 побіг додому, а вони з ОСОБА_3 пішли до ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_3 хотів вибачитись за свою поведінку. На їх крики ніхто не вийшов, та вони пішли далі. Це було приблизно о 23.00 год. Потім позаду почули окрик потерпілого ОСОБА_5 : «Йди сюди, будемо тебе бити». ОСОБА_3 пішов до нього, а вона відійшла в сторону зателефонувати матері ОСОБА_3 . Коли повернулась, то вже була бійка, спочатку бились обвинувачений ОСОБА_3 з потерпілим ОСОБА_5 , вони каталися по землі, а потім втрутився його син ОСОБА_8 та почав бити обвинуваченого ОСОБА_3 , захищаючи батька. Прибігли люди та їх розборонили. Вона додзвонилась матері обвинуваченого, та приїхала та забрала його. ОСОБА_3 був у той вечір напідпитку. Вона не дуже все гарно пам`ятає, оскільки злякалась тоді за себе та ОСОБА_3 , який був для неї не чужою людиною. У ОСОБА_3 після бійки було ушкодження на обличчі та руці, але він за медичною допомогою не звертався.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є сином потерпілого ОСОБА_5 12.06.2021 вечором він знаходився в клубі в с.Кошари з однокласниками. Туди прийшов ОСОБА_3 , побив його та розбив йому телефон. Товариш відвіз його додому на мопеді. Він розповів батькам про те, що трапилося. Він, батько та мати пішли шукати ОСОБА_3 . ОСОБА_3 йшов разом зі своєю дівчиною ОСОБА_16 його однокласницею, з якою у нього був конфлікт. Коли вони його наздогнали, батько спитав у ОСОБА_3 , навіщо він побив його сина, але той вдарив батька по обличчю і батько впав та втратив свідомість. Тоді ОСОБА_3 почав бити його, але батько отямився та скрутив ОСОБА_3 , а той вдарив батька коліном по ребрах. Прибігли сусіди та розборонили їх. ОСОБА_3 був дуже агресивно налаштований. Він погрожував йому та батьку вбивством та не збирався припиняти бійку і уходити. Вказані події тривали біля 30 хвилин.
Свідок ОСОБА_17 дружина потерпілого, пояснила в судовому засіданні, що у її сина ОСОБА_8 були неприязні стосунки з ОСОБА_3 , оскільки він навчався в одному класі з дівчиною ОСОБА_3 ОСОБА_9 , вони не находили спільної мови і ОСОБА_16 весь час погрожувала сину, що прийде ОСОБА_3 і з ним розбереться. Її чоловік ОСОБА_5 являється інвалідом 3 групи, у нього не працює права рука. 12.06.2021 року у сина був випускний, вони повечеряли, трохи випила вина з чоловіком, син пішов у клуб з друзями, а вони з чоловіком лягли спати. Біля 23.00 повернувся син та сказав, що ОСОБА_3 його побив та розбив йому телефон. Сусідськи діти сказали, що ОСОБА_3 стоїть на дорозі. Чоловік швидко пішов за ОСОБА_3 , а вони з сином за ним. Коли чоловік наздогнав ОСОБА_3 , той вдарив чоловіка кулаком в обличчя. Чоловік впав на землю, а ОСОБА_3 нахилився над ним і наносив йому удари кулаком та коліном по ребрах. Вони з сином намагались їх розтягнути. У ОСОБА_3 стався приступ агресії. Катерина - дівчина ОСОБА_3 , плакала, благала його припинити бійку та піти додому, але той схопив її за руки і тримав, навіть не впізнавав її, вона говорила йому, що це вона, ОСОБА_18 . Прибігли люди, намагались відтягнути ОСОБА_3 від її чоловіка, але той знов і знов кидався в бійку. Потім приїхала мати ОСОБА_3 , заспокоїла його та забрала додому. Чоловік звернувся до поліції, написав заяву та пройшов медичне освідування, у чоловіка було зламано ребро та щелепа. Наступного дня приходили батьки ОСОБА_3 , просили забрати заяву, але вони відмовились. Чоловік в лікарні не лежав, лікувався вдома, щоб не втратити роботу, замість чоловіка працював син, а батько за ним дивився.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що 12.06.2021 року вони з чоловіком була в гостях у друзів Гарбарів в с.Кошари, пили каву, почули крики куми ОСОБА_17 «не чіпай, навіщо», побігли на крики, побачили як ОСОБА_3 бив ОСОБА_5 . Вони почали відтягувати ОСОБА_3 від потерпілого ОСОБА_5 , той тримався за бік та обличчя. ОСОБА_3 питав їх хто вони такі, був в неадекватному стані, вони не могли його стримати, попросили його дівчину ОСОБА_16 зателефонувати його батькам, щоб забрали його. Коли вони відпустили ОСОБА_3 , він вдарив її чоловіка ногою в обличчя та вибив йому зуби, кричав, ні кого не впізнавав. Гарбари викликали поліцію та швидку допомогу, яка забрала ОСОБА_5 . ОСОБА_5 не міг надати відсіч ОСОБА_3 , так як в нього одна рука не функціональна, перерізане сухожилля. Пояснила, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_20 був конфлікт, так як ОСОБА_3 зустрічався з ОСОБА_9 , а вона подобалася ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_22 надала суду пояснення, відповідно до яких у них з чоловіком 12.06.2021 року перебували в гостях в с.Кошари подружжя ОСОБА_23 . Біля 24.00 год. вони почули крики ОСОБА_24 , прибігли на поле, побачили там ОСОБА_3 , ОСОБА_10 всю сім`ю, всі учасники події були напідпитку, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 штовхалися, їх розборонили. Потім стало погано ОСОБА_5 , йому викликали швидку. Від людей вона дізналась, що перед цим була бійка між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Вона викликала поліцію. Приїхала мати ОСОБА_3 та забрала його.
Показання потерпілого та свідків обвинувачення узгоджуються як між собою, так і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, які досліджені і перевірені під час судового розгляду:

- витягом з кримінального провадження № 0000168 від 13.06.2021 року, відповідно до якого за заявою потерпілого ОСОБА_5 від 13.06.2021 року в ЄРДР внесено відомості про вчинення відносно нього злочину за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 122 КК України;

- заявою ОСОБА_5 від 13.06.2021 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 12.06.2021 року біля 23.15 год наніс йому удари по голові та тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження;

- висновком судово-медичного експерта №53 від 01.07.2021 року згідно якого у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна (2) і синця лівої половини обличчя, кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, та закритого перелому бічного відділу 7-го лівого ребра, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком більше як 21 день і які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

Усі перечисленні ушкодження заподіянні 12 червня 2021 внаслідок неодноразових дій тупими предметами. Не виключається можливість спричинення ушкоджень внаслідок ударів руками і ногами. У розпорядженні експерта не було будь-якої об`єктивної медичної інформації стосовно можливості утворення наявних ушкоджень внаслідок падіння потерпілого з висоти «власного зросту»;

- вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.09.2021 року по справі № 511/1877/21, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., який сплачено ОСОБА_3 . Вказаним вироком ОСОБА_3 засуджений за те, що 12 червня 2021 року на ґрунтовій доріжці неподалік від Кошарської середньої школи розташованій за адресою АДРЕСА_2 , у ОСОБА_3 , в ході бесіди з неповнолітнім ОСОБА_8 , виникла сварка. Під час даної сварки в ОСОБА_3 , виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Після чого діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_3 , наніс ОСОБА_8 руками 4-5 ударів в область голови, шиї та тулуба та спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двох саден, синця на передній поверхні шиї, садно і синець на передній поверхні грудної клітки в проекції нижніх ребер, які мають скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Суд, оцінюючи в сукупності зазначені докази, показання обвинуваченого, потерпілого і свідків обвинувачення, приходить до висновку про те, що вищезазначені докази є допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, кваліфікованого як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вказаний злочин ОСОБА_3 вчинив на ґрунті раптово виниклої неприязні до потерпілого внаслідок давнішнього конфлікту з його сином.

Досліджені і прийняті судом докази, характер, локалізація тілесних ушкоджень та спосіб їх спричинення свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не заперечує і обвинувачений.

Таким чином, сумніву, що саме ОСОБА_3 своїми неправомірними діями спричинив перелом ребра потерпілому, у суду не викликає.

Оцінюючи показання допитаних потерпілого та свідків обвинувачення, суд звертає увагу, що їх пояснення послідовні і конкретні, не суперечливі, узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами по справі, у показах вони не плуталися, відповідали впевнено. Крім того, підстав у свідків оговорювати обвинуваченого судом не встановлено. Версія обвинуваченого на свій захист про необхідну оборону від злочинного посягання на нього сина та батька ОСОБА_10 , а також те, що потерпілий і свідки є або членами однієї родини, або друзями, а тому його оговорили, судом до уваги не приймається, оскільки аналогічні показання надала і свідок ОСОБА_14 , яка була дівчиною обвинуваченого і не мала дружніх або родинних стосунків з сім`єю ОСОБА_10 . Зокрема, свідок ОСОБА_11 також не підтвердила версію обвинуваченого про те, що першим його вдарив ОСОБА_12 , а потім долучився до бійки і батько, а він захищався від них.

Умисел обвинуваченого з самого початку конфлікту був направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки саме він першій в той день розпочав конфлікт, завдавши тілесних ушкоджень спочатку сину потерпілого, а потім і батьку, хоч необхідності в цьому не було, потерпілий, який є інвалідом, з урахуванням стану здоров`я та віку не міг належним чином чинити опір і ніякої загрози ОСОБА_3 не представляв.

Таким чином, версія обвинуваченого ОСОБА_3 , що він діяв в стані необхідної оборони, повністю спростована дослідженими у судовому засіданні доказами по справі, яким судом надана оцінка, тому вона судом не може бути прийнята.

Проаналізувавши наведені вище покази обвинуваченого, потерпілого та свідків, та письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що покази обвинуваченого не в повній мірі відображають фактичні обставини події, а покази потерпілого та свідків обвинувачення у сукупності з висновком експерта № 53 від 01.07.2021 року та іншими письмовими доказами по справі, доповнюють один одного, є логічними та дають повне уявлення про послідовність перебігу подій, що відбулися 12 червня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 .
Підстав для перекваліфікації його дій, а також для виправдання обвинуваченого, суд не знаходить.

Суд ретельно перевірив версію захисту про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому в стані необхідної оборони та зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

У контексті даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не оборонявся від протиправного насильства, не перебував у стані необхідної оборони і застосовувавши насильство до ОСОБА_5 у вигляді двох ударів кулаком по голові та тулубу , не діяв в стані неоходимої оборони.

Суд також враховує, що обвинувачений і потерпілий були напідпитку, сварка між ними виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, тобто поведінка обох була неправомірною, що також виключає дії в стані необхідної оборони та доводить наявність прямого умислу у обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, власної сім`ї не має, не працює, за місцем проживанняхарактеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

За вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і виходить з того, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що предметом посягання є здоров`я людини, що вчинено нетяжкий злочин, враховуючи характер діянь, форму, вид та ступень вини, мотивів злочину; індивідуальні особливості особи: його молодий вік, сімейний стан, спосіб життя; обставини, що характеризують поведінку винного до та після вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, що він не вибачився перед потерпілим, не розкаявся у вчиненому, ним не відшкодовано нанесену шкоду потерпілому; що він засуджується не вперше; суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання у виді обмеження волі, в межах, приближених до мінімальної.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, його молодий вік, те, що фактично обвинувачений не заперечував свої причетності до вчинення злочину, обставини вчинення злочину, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому застосовує ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього додаткові зобов`язання відповідно до ст. 76 КК України.

Визначений судом вид та міра покарання узгоджується і з висновком органу пробації, викладеним в досудовій доповіді від 31.01.2022 року.

По справі був заявлений цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що внаслідок завданої травми, вимушений був тривалий час лікуватись, переніс біль та фізичні страждання. Моральна шкода полягає в душевних хвилюваннях, приниження гідності, фізичному болю та стражданнях, незручностях, спричинених неможливістю вести повноцінний спосіб життя, переживаннях за своє життя. Моральну шкоду оцінює в сумі 30 000 грн. і просить стягнути вказану суму з обвинуваченого.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із характеру кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, глибини душевних страждань, які потерпілий відчув у зв`язку із умисним протиправним заподіянням йому тілесних ушкоджень. Суд враховує тривалість даних страждань, що потерпілий, будучі інвалідом третьої групи, тривалий час відчував біль, незручності у вигляді переламаного ребра, що унеможливлювало в цей час фізичне навантаження як на роботі, так і вдома, вимушений був лікуватись, змінити звичайний спосіб життя і докладати зусиль для організації свого життя, втратив на цей час свій заробіток, вимагав допомоги від сина, дружини. Суд враховує принцип розумності і справедливості і вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути на користь потерпілого 15 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався і підстави його обирати відсутні. Відомості про долучені речові докази суду не надавались.

Керуючись ст. ст. 128, 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до засудженого не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 від 28.02.2018 року, орган, що видав 5141, на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 08.09.1998 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином 15 000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1