ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3162/22 Справа № 205/736/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в
м. Кривому Розі Дніпропетровської області,
громадянина України, що зареєстрований та
проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 22 листопада 2022 року включно. Обвинуваченій ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 22 листопада 2022 року, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків. В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Враховуючи, що апеляційні скарги від інших учасників процесу не надходили, керуючись вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів здійснює розгляд в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і в частині, що його стосується.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, а тому враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинені діяння останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше правопорушення. Судом взято до уваги, що існуючи ризики не зменшились, а стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року скасувати.
В обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків.
Вважає, що судом першої інстанції порушено право на захист, оскільки судовий розгляд проведено без його участі, в той час як він наполягав на особистій участі та заперечував проти розгляду в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає безумовному скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу скасувати та в задоволенні клопотання прокурора відмовити; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпіставність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, та не оспорюється в апеляційній скарзі.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 404 КПК України, згідно із якою суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, беручи до уваги, що апелянтом не оскаржується обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вдається до її детального обговорення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд грунтовно встановив, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, раніше судимий, у тому числі неодноразово із застосуванням положень ст. 71 КК України, на даний час небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до, відповідно, 10 та 12 років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та суворість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.
Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, легального джерела доходів не має та на даний час обвинувачується у тому, що він у невеликий проміжок часу після відбування покарання за попереднім вироком вчинив нові умисні злочини, що дозволяє грунтовно припускати, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та є особою, схильною до антисоціальної поведінки та порушення законів, що вказує на реальну наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності.
Враховуючи, що судове провадження по даній справі розпочато, свідки в суді не допитані, обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення їх до надання тих чи інших показань, може незаконно впливати останніх, а також буде мати змогу впливати на інших обвинувачених та співучасників злочинів.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.
Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо порушення права на захист у зв`язку з проведенням судового засідання в режимі відеоконференції, на що він своєї згоди не дав, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі:
1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин;
2) необхідності забезпечення безпеки осіб;
3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого;
4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження;
5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.
Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Відповідно до Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що на території України запроваджено воєнний стан, а також зважаючи на небезпеку для учасників судового провадження у зв`язку з регулярними ракетними обстрілами території України з боку військ країни-агресора, з метою дотримання розумних строків та своєчасного розгляду, забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні, останньому було запропоновано здійснення судового розгляду в режимі відеоконференції, втім обвинувачений скористатися такою можливістю не погодився за відсутності об`єктивних причин для цього, через що суд апеляційної інстанції порушення права на захист останнього не вбачає.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту такі відомості не наведені.
На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3