Справа № 522/5635/22
Провадження № 1-кс/522/3061/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2022 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників особи щодо, якої розглядається клопотання про застосування екстрадиційного арешту адвоката ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , та адвоката ОСОБА_6

затриманої особи щодо, якої розглядається клопотання про застосування екстрадиційного арешту ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса, клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК РФ, до його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації,-
ВСТАНОВИВ:
14 травня 2022 року до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку, за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК РФ, до його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.
Клопотання мотивовано тим, що співробітниками ВКП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області 07.05.2022 року о 14 годині 40 хвилин, за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, затримано громадянина російської федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу з 17.07.2018 розшукується на міжнародному рівні компетентними органами російської федерації з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК російської федерації.
Про затримання особи оперуповноваженим ВКП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області складено відповідний протокол у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України.
Прокурор зазначає, що у ході перевірки законності затримання особи встановлено наступне. ОСОБА_7 30.04.2022 о 04:00 затримано у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку каналами Інтерполу за вчинення злочинів на території російської федерації, про що цього ж дня складено відповідний протокол.
Керуючись вимогами ч. 1 ст. 583 КПК України, Печерська окружна прокуратура міста Києва звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 тимчасового арешту.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2022 у задоволенні вищевказаного клопотання прокурора відмовлено.
Водночас, Одеською обласною прокуратурою, на підставі доручення Офісу Генерального прокурора від 21.04.2020 № 19/2-33963-20, проводиться екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі
ОСОБА_7 до російської федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Станом на 13.05.2022, на підставі листа Офісу Генерального прокурора від 18.03.2022, проведення перевірки триває.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
Крім цього, згідно вимог ч.ч. 4, 5 ст. 16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників 1957 року, якою врегульовано міжнародні відносини між Україною та російською федерацією з питань видачі осіб, запитувана Сторона вживає будь-яких заходів, які, на її думку, необхідні для запобігання втечі розшукуваної особи; звільнення не перешкоджає повторному арешту і видачі правопорушника у разі отримання в подальшому запиту про видачу.
З урахуванням вищевикладеного, Офісом Генерального прокурора листом від 02.05.2022 ДСР НП України доручено затримати ОСОБА_7 та доставити до Одеської обласної прокуратури для вирішення питання про застосування екстрадиційного арешту.
На виконання вищевказаного доручення, у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку а також наявністю запиту Генеральної прокуратури російської федерації про видачу, ОСОБА_7 02.05.2022 повторно затримано у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України з метою розгляду клопотання про застосування до особи екстрадиційного арешту за місцем проведення екстрадиційної перевірки, та 03.05.2022 доставлено та поміщено до ІТТ № 1 (м. Одеса) ГУ НП в Одеській області.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання обласної прокуратури про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту), а також ухвалено негайно звільнити особу з-під варти.
Вищевказану ухвалу слідчого судді 05.05.2022 оскаржено обласною прокуратурою в апеляційному порядку. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.05.2022 у задоволенні вищевказаної скарги відмовлено, проте станом на 13.05.2022 повний текст рішення обласній прокуратурі не надано, отже причини відмови наразі невідомі.
Водночас, 04.05.2022 о 20:35 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 повторно затримано співробітниками ВП № 1 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2022 у задоволенні клопотання обласної прокуратури про застосування до ОСОБА_7 екстрадиційного арешту відмовлено, проте повний текст рішення слідчого судді станом на 13.05.2022 обласній прокуратурі не надано, отже причини відмови наразі також невідомі.
Вищевказану ухвалу слідчого судді 12.05.2022 оскаржено обласною прокуратурою в апеляційному порядку. Станом на 13.05.2022 розгляд скарги не призначено.
Крім цього, повідомляю, що 06.05.2022 до обласної прокуратури надійшла інформація ГУ ДМС в Одеській області, відповідно до змісту якої, станом на травень 2022 ОСОБА_7 втратив статус біженця, та 06.05.2022 документований довідкою про звернення за захистом, у зв`язку з чим станом на момент затримання (07.05.2022) ОСОБА_7 має правовий статус шукача захисту, який діятиме виключно протягом розгляду скарги особи на рішення про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.06.2021 № 177-21, що своєю чергою, не є підставою для відмови у видачі особи, у розумінні ч. 2 ст. 589 КПК України, а відтак і для негайного звільнення особи з-під варти.
Крім цього, на адресу обласної прокуратури 13.05.2022 надійшла інформація ВП № 2 Одеського РУП № 1 ГУ НП в Одеській області з додатками, відповідно до змісту яких, станом на 07.05.2022 ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку каналами Інтерполу з метою притягнення до кримінальної відповідальності на території російської федерації.
З урахуванням того, що ОСОБА_7 наразі перебуває у міжнародному розшуку та процедурі екстрадиції, та до нього не застосований запобіжний захід у порядку видачі, його повторне затримання відповідає діючим вимогам КПК України (ст. 584 КПК України) та міжнародному законодавству з питань видачі осіб (ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року).
Враховуючи що ОСОБА_7 наразі утримується під вартою на території Приморського району м. Одеси, клопотання про застосування до нього екстрадиційного арешту має бути подано до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з урахуванням строків, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.
Згідно інформації ГУ ДМС в Одеській області від 24.06.2021 року, за результатами розгляду клопотання обласної прокуратури, наказом ДМС від 11.06.2021 року № 177-21 прийнято рішення «Про скасування рішення про визнання біженцем» стосовно ОСОБА_7 . Також у листі зазначено про неможливість вручення особі вказаного рішення, у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження особи.
Відповідно до інформації, яка міститься на офіційному сайті Судової влади України, ОСОБА_7 27.07.2021 та 28.07.2021 подав до Окружного адміністративного суду м. Києва позов про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 11.06.2021 № 177-21 (справа № 640/21114/21) та заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію рішення ДМС України від 11.06.2021 № 177-21, а також заборонити органам ДМС України вчиняти бідь-які дії щодо примусового повернення ОСОБА_7 в Російську Федерацію та примусового видворення з України.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2021 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 відмовлено повністю. Особа оскаржила вищевказане рішення суду в апеляційному порядку. У клопотанні зазначено, що станом на 13.05.2022 рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_7 не прийнято, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 590 КПК України унеможливлює закінчення проведення перевірки та прийняття рішення за запитом про видачу.
Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання та наполягала на його задоволенні. Вказала, що надані матеріали, вважає беззаперечно достатніми для прийняття слідчим суддею рішення по суті клопотання та для його задоволення. Пояснила, що статус біженця ОСОБА_7 був скасований, але дане рішення про скасування було оскаржено у суді. Судом першої інстанції відмовлено у позові ОСОБА_7 , але це рішення не набуло законної сили, тому як оскаржене в апеляційному порядку. Підтвердила, що у зв`язку з судовим оскарженням ОСОБА_7 рішення про скасування статусу біженця до закінчення судового розгляду, рішення про видачу особи не може бути прийняте. Водночас, заявила, що в цей час продовжується Екстрадиційна перевірка, а тому необхідний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також вказала, що навіть у разі вирішення судом справи та залишення рішення суду першої інстанції у силі, рішення про видачу може бути прийняте та виконане тільки після відновлення відносин між РФ та Україною.
Захисники особи щодо, якої розглядається клопотання про застосування екстрадиційного арешту, просили відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на його необгрунтованість, невмотивованість, відсутність підстав для його задоволення та невідповідність вимогам КПК України.
Звернули увагу на те, що ОСОБА_7 , на час розгляду клопотання зберігає статус особи, яка звернулась за захистом до держави Україна та відповідно до вимог ч. 4 ст. 590 КПК України не підлягає видачі. Послались на положення п. 2 ч. 6 ст. 582 КПК України, згідно якого, ОСОБА_7 на цей час в засіданні є затриманим та з встановленням вказаного статусу має бути негайно звільнений.
ОСОБА_7 підтримав позицію захисників.
Дослідивши матеріали надані прокурором, перевіривши наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), щодо якої розглядається клопотання, вислухавши доводи прокурора, затриманого ОСОБА_7 , його захисників, встановлено наступне.
Слідчий суддя визнає, що до предмету доказування та дослідження в рамках розгляду даного клопотання не входять обставини правомірності чи неправомірності отримання ОСОБА_7 статусу біженця. Тому слідчий суддя не дає оцінку доказам, поданим прокурором, які на його думку свідчать про недостовірність даних, наданих ОСОБА_7 для отримання статусу біженця.
Судом встановлено, що у рамках кримінального переслідування на території РФ ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук для видачі (екстрадиції) до РФ.
Cпівробітниками ВКП № 2 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області 07.05.2022 о 14:40 за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, буд. 22 затримано громадянина російської федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою арешту та подальшої екстрадиції до РФ.
Також суддя встановлює, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 , посилається на кримінальне та політичне переслідування останнього на території країни його громадянства, і втік з РФ на територію України, де звернувся за захистом до компетентних органів України із заявою про визнання біженцем і є шукачем захисту на території України.
Так, порядок набуття статусів шукачів захисту та біженців регламентується Конвенцією про статус біженців та Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
20.03.2020 року Державною міграційною службою України ухвалено рішення №81-20 про визнання ОСОБА_7 біженцем.
11.06.2021 року Державною міграційною службою України ухвалено рішення №177-21 про скасування рішення про визнання ОСОБА_7 біженцем, яке на теперішній час оскаржується у судовому порядку. З матеріалів клопотання та пояснень учасників провадження, встановлено, що розгляд справи не завершений, рішення, яке б набуло законної сили не прийняте.
Відповідно до п. 1,3,5 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;
довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;
заборона вислання або примусового повернення - недопущення видворення (добровільного чи примусового), видачі (екстрадиції), передачі, іншого примусового переміщення особи, на яку поширюється дія цього Закону, за межі України;
Відповідно до ч.1,2 ст. 3 «Про заборону вислання або примусового повернення біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, до країни, з якої вони прибули та де їх життю або свободі загрожує небезпека» Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.
Біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країн, де вони можуть зазнати катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання або з яких вони можуть бути вислані або примусово повернуті до країн, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.
Відповідно до положень ч. 15-17 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилається разом з особовою справою біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до відповідних посадових осіб цього центрального органу виконавчої влади.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, надсилає особі, стосовно якої прийнято рішення про втрату або позбавлення її статусу біженця чи додаткового захисту або скасовано рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або видає їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. Посвідчення біженця або посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, та їх проїзні документи для виїзду за кордон вилучаються або визнаються недійсними.
У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника).
Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом;
рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 цього ж Закону, у разі якщо особа або її законний представник оскаржує рішення в судовому порядку, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.
Також, відповідно до ч.9, 10 ст. 12 вказаного Закону, особа, яка отримала повідомлення про відхилення скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала права на його оскарження до суду протягом п`яти робочих днів, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства";
У разі прийняття судом рішення про задоволення скарги особи про відмову у визнанні особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення приймає відповідне рішення.
Тобто, на теперішній час ОСОБА_7 відповідно до вказаного Закону є особою, яка звернулась за захистом в Україні, а за критеріями ст. 1 Конвенції про статус біженців є шукачем захисту та має права, передбачені Конституцією України та Законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України.
Міжнародне право про біженців прямо передбачає захист від вислання в країну, де біженці можуть піддатися ризику переслідування. Це положення відомо як принцип невислання, який закріплений, у ст. 33 Конвенції про статус біженців:
«Договірні держави не будуть жодним чином висилати чи повертати біженця на кордон територій, де його (її) життю чи свободі загрожує небезпека внаслідок його (її) раси, релігії, громадянства, приналежності до певної соціальної групи чи політичних переконань».
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України встановлені основні засади кримінального провадження, серед яких основоположними є верховенство права , законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів усіх без виключення осіб, а також забезпечення застосування до кожного належної правової процедури у всіх сферах правовідносин, які виникають на території України у зв`язку з притягненням цих осіб до кримінальної відповідальності.
Обов`язкове застосування належної правової процедури гарантується національним та міжнародним законодавством також особам, які притягуються до кримінальної відповідальності на території іноземної держави та які в порядку надання міжнародної правової допомоги зазнали заходів державного примусу з боку держави України, в тому числі затримання, тимчасового та екстрадиційного арешту, а також вирішення питання щодо видачі (екстрадиції) особи.
При цьому забезпечення належної правової процедури при встановленні обставин, що є підставами для застосування таких заходів примусу, потребує комплексного підходу, особливо в частині дотримання прав і свобод особи, до якої такі заходи застосовуються, встановлення та надання належної правової оцінки обставинам, які обумовили притягнення такої особи до кримінальної відповідальності, не вдаючись при цьому до дослідження питання про винуватість та перевірки законності процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи. При цьому, враховуючи принципи законності, верховенства права та рівності всіх осіб перед законом і судом, дослідженню підлягають не лише формальні підстави для застосування заходів примусу, а й інші обставини, з`ясування яких необхідне для прийняття, законного, обґрунтованого та справедливого рішення по справі.
Вважаю, що в умовах міжнародного співробітництва та активної співпраці правозастосовчих та правоохоронних органів України та іноземних держав формалізм та спрощений підхід до розгляду будь-яких питань в частині обмеження прав і свобод будь-якої особи, в тому числі застосування заходів кримінального примусу, є неприпустимим.
Саме тому слідчий суддя при вирішенні клопотання прокурора по суті керується не лише формальними підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , на які посилається прокурор у своєму клопотанні, а й загальними положеннями КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, зокрема в частині застосування запобіжних заходів, надання міжнародної правової допомоги іноземним державам та застосування до особи видачі (екстрадиції).
Відповідно до положень ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу за дорученням або зверненням центрального органу України, прокурор звертається з клопотанням про екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою (ч. 1). Разом із клопотання на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки (ч. 2). Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно ч.8 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Виходячи з наведеного, суддя вказує, що під час розгляду клопотання відсутні підстави для надання характеризуючої оцінки особи ОСОБА_7 .
При цьому ч. 2 ст. 177 встановлені підстави для застосування будь-якого запобіжного заходу. Згідно з положеннями цієї норми, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КПК України, екстрадиційна перевірка - діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин;
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 541 КПК України, екстрадиційний арешт - застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції);
Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.
Вимогами ст. 582 КПК України регламентуються особливості затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за межами України.
Міжнародне право про біженців прямо передбачає захист від вислання в країну, де біженці можуть піддатися ризику переслідування. Це положення відомо як принцип невислання, який закріплений, в першу чергу, у статті 33 Конвенції про статус біженців: «Договірні держави не будуть жодним чином висилати чи повертати біженця на кордон територій, де його [її] життю чи свободі загрожує небезпека внаслідок його [її] раси, релігії, громадянства, приналежності до певної соціальної групи чи політичних переконань».
Принцип невислання застосовується до осіб, які є біженцями в розумінні Конвенції про статус біженців, тобто, будь-яких осіб, які відповідають критеріям включення, передбаченим у статті 1 (пункт A, підпункт 2) Конвенції 1951 року і не підпадають під дію жодного з зазначених в ній положень про виключення.
Принцип невислання застосовується не тільки щодо повернення в країну походження, але також і щодо примусової висилки (екстрадиції) в будь-яку іншу країну, де можуть мати місце переслідування, або звідки людина ризикує бути відправленою у свою країну походження і наразитися на небезпеку.
Враховуючи декларативний характер статусу біженця, принцип невислання застосовується так само і до осіб, які є біженцями в розуміння Конвенції про статус біженців, однак чий статус ще не визнаний офіційно органами влади певної країни, тобто до шукачів захисту.
Частиною 6 ст. 582 КПК України передбачено негайне звільнення затриманої особи у разі встановлення обставин, за наявності яких видача (екстрадиція) не здійснюється.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 586 КПК України, тимчасовий арешт або запобіжний захід припиняється в разі, якщо: під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється;
Згідно ч. 2 ст. 586 КПК України скасування тимчасового арешту або запобіжного заходу здійснюється керівником відповідної обласної прокуратури, його першим заступником або заступником за дорученням (зверненням) центрального органу України, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, за погодженням з відповідним центральним органом України. Копія постанови про скасування тимчасового арешту або запобіжного заходу надсилається уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, слідчому судді, який приймав рішення про застосування тимчасового арешту або запобіжного заходу, а також особі, щодо якої застосовувався запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
На підставі викладеного, суддя визнає, що на час затримання ОСОБА_7 07.05.2022 року, прокуратурі було достеменно відомо, що останній зберігає статус шукача захисту та не підлягає видачі.
Також, суд вказує, що згідно до положень ст. 582 та 586 КПК України та п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, видача не здійснюється по всім процедурним питанням, що включає термін «видача».
Крім того, 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з РФ. Таке рішення було ухвалене після визнання РФ незалежності самопроголошених «ДНР» і «ЛНР» та початком її вторгнення.
Згідно інформації Національної поліції України від 29.04.2022 року вказане унеможливлює координацію організацію та забезпечення співробітництва органів та підрозділів поліції з компетентними органами РФ у сфері протидії злочинності з використанням можливостей Інтерполу, Європолу, інших міжнародних організацій та структур.
Таким чином, винесення судом рішення про екстрадиційний арешт ОСОБА_7 суперечитиме ст. 2 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, адже подальша видача (екстрадиція) цієї особи неможлива.
Враховуючи наведене, суддя встановлює, відсутність підстав для екстрадиційного арешту ОСОБА_7 враховуючи його статус особи, яка звернулась за захистом до України, у зв`язку із чим ОСОБА_7 , підлягає негайному звільненню з-під варти.
Керуючись Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод ст.ст. 2, 177, 206, 208, 582, 584, 590 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочинів, передбачених п. 4 ст. 210, ст. 210.1, п. 3 ст. 171.2, п. 3 ст. 126, п. 3 ст. 111 КК РФ, до його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації.
Негайно звільнити ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до ч. 9 ст. 584 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, її захисником чи законним представником, прокурором.

Слідчий суддя: ОСОБА_1