Справа № 461/898/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/453/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщинівка Христинівського району Черкаської області, на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2022 року про відмову в задоволенні його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити його покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення на певний строк.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки у ній суд дійшов до необґрунтованих висновків.

На переконання апелянта, він відбуває покарання, яке порушує ст. 3 Конвенції та норми Конституції України. Оскільки такі порушення на даний час законодавцем не усунуті, вважає, що суд має вжити заходів на припинення вказаних порушень щодо нього та усунення підстав для надходження заяв проти України до ЄСПЛ.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, покликавшись на їх незаконність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, є обґрунтованими.
Як вбачається з клопотання, засуджений ОСОБА_6 просить замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки вважає, що таке не відповідає нормам Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та Рішенню Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021.
Так, статтею 74 КК України врегульовано підстави для звільнення особи від покарання чи його пом`якшення.
Частиною 3 ст. 74 КК України врегульовано порядок пом`якшення призначеного покарання, згідно із яким призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
Таким чином для застосування вказаної норми має бути обов`язкова умова - прийняття нового закону, яким змінено із пом`якшенням санкцію статті, що передбачає кримінальну відповідальність.
З матеріалів справи слідує, що засуджений ОСОБА_6 до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно ч. 3 ст. 3 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Застосування зазначеного покарання не суперечить, ані Конституції України, ані міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для застосування до засудженого ОСОБА_6 пом`якшення покарання відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України відсутні, оскільки санкції статей, за якими ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі не змінені.
При цьому справді Рішенням Конституційного Суду № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Вказаним Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Поряд з тим, зміни до нормативно-правових актів, які б визначали порядок та умови умовно-дострокового звільнення та заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не внесені.

Отже, вказаним рішенням зобов`язано державу впровадити реформу системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі, та не встановлено будь-яких обов`язків держави щодо заміни покарання засудженим до довічного позбавлення волі.

Аналогічну правову позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.07.2020 року справа № 1-42/2004, провадження № 13-87зво19.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якого охоплюється внесення змін до чинного законодавства України.

Наведене на даний час, до внесення відповідних законодавчих змін до кримінального закону та визначення належної правової процедури, унеможливлює здійснення заміни покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Водночас, як про це правильно зазначено місцевим судом, довічно засуджений може клопотати перед Президентом України про помилування, що передбачено ст. 87 КК України. При цьому помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КК України передбачено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, чинним законодавством України, станом на день перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що становить не менше двадцяти п`яти років.

Беручи до уваги наведене вище, суд першої інстанції у своєму рішенні правильно зазначив, що на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.

За таких обставин підстав для скасування оскарженої ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженого з наведених у ній мотивів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4