Справа № 944/6614/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/322/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 28 березня 2022 року у кримінальному провадженні №0000103 стосовно ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 305 КК України про продовження строку тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28 березня 2022 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, без визначення розміру застави.
Визначено строк дії ухвали 60 (шістдесят) днів з 28 березня 2022 року по 26 травня 2022 року.
Таке своє рішення суд мотивував наявністю ризиків, які не зменшились і продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту або визначення мінімального розміру застави, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, не гарантує запобігання встановленим ризикам і не забезпечить визначеної ст. 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладанням обов`язків, передбачених КПК України.

Свої апеляційні вимоги апелянт мотивує тим, що дана ухвала є незаконною та необгрунтованою, яка грунтується лише на суб`єктивних припущеннях загального характеру. Зазначає, що судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Стверджує, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу, таке клопотання йому не було вручено. Зазначає, що прокурор, подаючи клопотання про продовження запобіжного заходу покликається на одні і ті ж ризики, однак жодного разу не довів існування таких.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, міркування прокурора щодо залишення ухвали суду без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
І, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, та про те, що є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме контрабанду прекурсору в особливо великих розмірах внаслідок чого, можна зробити висновок, що дії ОСОБА_6 спрямовані на одержання матеріальної вигоди, шляхом розповсюдження вищевказаного прекурсору, попередньо отриманого з-за кордону контрабандним способом, що є явним порушенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, наявність у кримінальному провадженні ознак справжнього реального інтересу, що кримінальне правопорушення вчинене у сфері незаконного обігу прекурсорів та направлене проти здоров`я нації, що у свою чергу підриває авторитет держави на міжнародному рівні, відтак наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про необгрунтованість судового рішення, а також про істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону при розгляді даного питання.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 , правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Що стосується доводів апелянтів щодо незаконності ухвали, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо несвоєчасного отримання ОСОБА_6 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, то в суді апеляційної інстанції встановлено, що дане клопотання (датоване 22.01.2022) було направлено в суд першої інстанції, до Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№19) для вручення обвинуваченому ОСОБА_6 , та його захиснику.

При цьому, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтвердив, що він отримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, 24 березня 2022 року, однак, у зв`язку із воєнним станом не зміг зустрітись з обвинуваченим у слідчому ізоляторі, крім цього, в суд першої інстанції за дозволом для зустрічі з обвинуваченим не звертався.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту, є безпідставними.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 28 березня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, без визначення розміру застави, з 28 березня 2022 року по 26 травня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: