Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2755/21
Провадження № 1-кп/935/118/22
У Х В А Л А
Іменем України
16 серпня 2022 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.309 КК України, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває зазначене кримінальне провадження. Ухвалою суду від 29.06.2022 продовжено обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.08.2022.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Обвинувачений вчинив ряд кримінальних правопорушень, у тому числі, умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Обвинувачений утриманців не має, не одружений, не працює, а отже міцні соціальні зв`язки відсутні, вважає, що обвинувачений може становити небезпеку для суспільства, вчинивши новий злочин, переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечили щодо заявленого клопотання, просять обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд дійшов такого.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.06.2022 обвинуваченому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою включно до 27.08.2022.

Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання, у тому числі, таким спробам, як: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності усі обставини, у тому числі і зазначені у ст.178 КПК України, а саме: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність в обвинуваченого постійного місця роботи; 6) репутацію обвинуваченого; 8) наявність судимостей; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до положень ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку,які визначені у законі (Рішення КСУ від 11.10.2011 №10-рп/2011, Рішення КСУ від 23.11.2017 №1-р/2017).

Згідно практики Європейського суд з прав людини (рішення справі «Ілійков проти Болгарії») суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу, судом враховується:

- особа обвинуваченого, який раніше не судимий, в силу положень ст.89 КК України, має постійне місце проживання, а разом з тим, не працює, утриманців не має, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків;

- ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується обвинуваченому, найтяжче з яких вчинене проти життя та здоров`я людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю, а також суворість покарання, що, у разі визнання його винуватим, становить від семи до десяти років позбавлення волі за найтяжчий з них.

Суворість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також особа обвинуваченого дають суду обґрунтовані підстави вважати наявність ризику переховування останнього від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, наприклад, неявкою у судові засідання (п.4 ч.1 ст.177 КПК України).

Судовий розгляд триває, усі учасники судового провадження не допитані, однак, згідно ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому існує висока ймовірність незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого, який є його близьким родичем, та свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), враховуючи, що зазначені учасники кримінального провадження проживають в одному населеному пункті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, будь-які стримуючи фактори на переконання суду, відсутні.

Інформацією щодо незадовільного стану здоров`я та обґрунтованої неможливості подальшого тримання обвинуваченого під вартою суд не володіє.

Віднопідно до п.2 ч.1 ст.183 КПК України суд не визначає розміру застави.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.177,178,331КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1