Справа № 152/1470/21
У Х В А Л А

іменем України

25 квітня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1470/21

Провадження №1-в/152/10/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за поданням начальника Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 про передачу матеріалів для вирішення питання на підставі ч.4 ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новодмитрівка Великоолександрівського району Херсонської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, офіційно не працевлаштованої, щодо якої відсутні відомості про те, що вона є пенсіонером або особою з інвалідністю, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 14.03.2014 року Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області, раніше судимої вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.11.2021 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

з участю:

прокурора Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

начальника Жмеринського РС

№2 філії ДУ «Центр пробації»

у Вінницькій області ОСОБА_3 ,

встановив:

18.04.2022 року начальник Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 звернулася до Шаргородського районного суду із поданням про передачу матеріалів для вирішення питання на підставі ч.4 ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо ОСОБА_4 (а.с.130).

В поданні ОСОБА_3 просить вирішити питання про заміну несплаченої ОСОБА_4 суми штрафу з розстрочкою виплати на покарання у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавлення волі, відповідно до ч.4 ст.26 КВК України.

Начальник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_3 в поданні зазначила, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.11.2021 року ОСОБА_4 засуджена за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 17000 грн.

Вирок набрав законної сили 30.12.2021 року і направлений на виконання до Жмеринського РС №2 з питань пробації, де отриманий 17.01.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.26 КВК України, засуджена зобов`язана сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу, але ОСОБА_4 повідомила про те, що сплатити всю суму штрафу не в змозі, у зв`язку із чим на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 14.02.2022 року їй розстрочено виплату штрафу на 12 місяців з виплатою щомісячно 1416 грн.
Разом з тим, засуджена не внесла черговий платіж по штрафу, що стало підставою для звернення до суду з означеним поданням.
Представник органу пробації ОСОБА_3 під час судового розгляду підтримала та уточнила подання, просить задовольнити та замінити ОСОБА_4 несплачену суму штрафу на покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин, відповідно до вимог ч.4 ст.26 КВК України.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення уточненого подання начальника Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_3 та щодо заміни виплати ОСОБА_4 штрафу на покарання у виді двісті сорок годин громадських робіт.

Засуджена ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.141, 145).

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 та представник органу пробації не заперечують щодо розгляду подання органу пробації у відсутності засудженої ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Відтак, суд не вбачає перешкод для розгляду подання органу пробації.

Вислухавши представника органу пробації ОСОБА_3 , думку прокурора ОСОБА_5 , вивчивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.1 КВК України встановлено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно із ст.4 КВК України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань (ст.5 КВК України).

Порядок виконання покарання у виді штрафу визначено ст.26 КВК України.

Так, ч.1 ст.26 КВК України встановлено, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (а.с.81-84).

Вирок суду набрав законної сили 31.12.2021 року та 12.01.2022 року направлений на виконання до органу пробації (а.с.89).

13.01.2022 року вирок отримано органом пробації для виконання (а.с.89).

17.01.2022 року начальник Жмеринського РС №2 з питань пробації повідомила засуджену ОСОБА_4 про необхідність та порядок сплати штрафу.

ОСОБА_4 суми штрафу в розмірі 17000 грн. не сплатила та подала представнику органу пробації письмове пояснення від 25.01.2022 року, в якому зазначила про те, що на теперішній час офіційно не працевлаштована, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, тому не має змоги сплатити всю суму штрафу, у зв`язку із чим просила розстрочити виплату штрафу частинами (а.с.104).

Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 14.02.2022 року на підставі подання органу пробації розстрочено засудженій вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.11.2021 року ОСОБА_4 виплату несплаченої суми штрафу у розмірі 17000 грн. на строк до одного року (на дванадцять місяців) рівними частинами у розмірі 1416, 67 грн. щомісячно; роз`яснено засудженій наслідки, передбачені ч.4 ст.26 КВК України (а.с.117-119).

Так, ч.4 ст.26 КВК України встановлено, що у разі несплати засудженим чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням кримінально-виконавчої інспекції замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Оскільки з подання органу пробації вбачається, що засудженою ОСОБА_4 після розстрочки штрафу, що мало місце 14.02.2022 року, жоден черговий платіж в сумі 1416,67 грн. не виплачений, то наявні підстави для заміни несплаченої суми штрафу в розмірі 17000 грн. одним із видів покарань, передбачених у ч.4 ст.26 КВК України.

При цьому, суд враховує відсутність у ОСОБА_4 постійного заробітку та працевлаштування, наявність у засудженої чотирьох малолітніх дітей (а.с.57, 58, 59, 60), утримання усієї сім`ї засудженої за рахунок соціальних виплат на дітей, які ОСОБА_4 отримує у виді допомоги на дітей, що виховуються в багатодітній сім`ї, та у виді допомоги при народженні дитини (а.с.114), тому вважає, що наявні підстави для заміни несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт.

До того ж, суд враховує, що заміна несплаченої суми штрафу покаранням у виді виправних робіт не можлива, оскільки ОСОБА_4 не працює.

Також, суд враховує, що заміна несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі не можлива, оскільки санкція ч.1 ст.309 КК України, за якою засуджено ОСОБА_4 вироком Шаргородського районного суду від 30.11.2021 року, взагалі не передбачає покарання у виді позбавлення волі, тому така заміна погіршила б становище та стала для засудженої надмірним тягарем, враховуючи, до того ж, наявність у неї чотирьох малолітніх дітей, які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перешкод для заміни несплаченої суми штрафу на громадські роботи немає, оскільки ч.3 ст.56 КК України передбачено, що громадські роботи не призначаються лише особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Згідно з ч.5 ст.53 КК України, у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Так, при заміні покарання у виді штрафу на громадські роботи, їх граничний розмір, у відповідності до ч.5 ст.53 КК України, не встановлено.

Проте, ч.2 ст.56 КК України передбачено, що громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Засудженою ОСОБА_4 не сплачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте, ч.2 ст.56 КК України не встановлено такого строку громадських робіт, оскільки їх граничний строк двісті сорок годин, відтак, суд вважає за необхідне замінити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу на громадські роботи у максимальному розмірі двісті сорок годин.

Питання про заміну несплаченої суми штрафу в порядку, передбаченому ч.4 ст.26 КВК України, вирішується, згідно із вимогами п.10 ч.1 ст.537 КПК України.
Так, відповідно до п.10 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України.

Частиною першою статті 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом четвертим частини другої статті 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Частинами 3, 5, 6 статті 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318-380 цього Кодексу… У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Таким чином, подання начальника Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись п.10 ст.537, ст.539, п.2 ч.2 ст.395, ст.372 КПК України, на підставі ч.5 ст.53 КК України, ч.4 ст.26 КВК України, суд

ухвалив:

Подання начальника Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 про передачу матеріалів для вирішення питання на підставі ч.4 ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України задовольнити.

Замінити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, призначене вироком Шаргородського районного суду Вінницької області 30.11.2021 року засудженій ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, на покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин, які відбувати не більш як чотири години на день.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_6