Справа № 299/2613/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2022 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000319 від 10.12.2021, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Затисівка, Виноградівський район, Закарпатська область, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою технічною освітою, працює на посаді нічного сторожа дошкільного закладу Чепівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09.12.2021, приблизно о 18 год. 15 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Citroen» моделі «Nemo», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці автодороги по вул. Дружби в с. Теково Берегівського району зі сторони с. Королево у напрямку с. Сасово Берегівського району, у темний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, де дорога вкрита асфальтобетоном, в плані пряма, має по одній смузі руху у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою-горизонтальною розміткою «переривчаста лінія», що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, у той час у зустрічному напрямку з включеним дальнім світлом фар рухався невстановлений досудовим розслідуванням легковий автомобіль, водій ОСОБА_4 , будучи засліпленим дальнім світлом фар зустрічного автомобіля продовжував рух, внаслідок чого, не вжив заходів до зменшення швидкості до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент засліплення, або виявлення небезпеки для руху, продовжив рухатися далі, в результаті чого, грубо порушив вимоги п. п. 2.3, 12.3, 12.4, 19.3 та 1.10 «небезпека для руху» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не врахував дорожні умови, внаслідок чого напроти будинку № 57 вказаної вище вулиці, допустив наїзд у своїй смузі руху на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час знаходився у смузі руху автомобіля.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 згідно з висновком судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців на шкірних покривах тильної поверхні правої кисті, правої підвздовшної кістки, лівої половини передньої поверхні живота, ділянка зсаднення на шкірних покривах передньої поверхні лівого колінного суглобу, забійної рани горизонтального напрямку на шкірних покривах лівої підборідної ділянки лиця, закриті переломи верхньої третини правої великогомілкової кістки, 3-6 ребер по правій під паховій лінії, кісток основи черепа, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою потиличних доль обох півкуль головного мозку, мозочка з розповсюдженням на базальну його поверхню, від яких помер.

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 2.3, 12.3, 12.4, 19.3 та 1.10 «небезпека для руху» Правил дорожнього руху, якими визначено: п. 1.10 «небезпека для руху» зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку; п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 19.3 ПДР у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме отримання пішоходом ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що 09.12.2021, приблизно о 18 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Citroen», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на ділянці дороги в с. Теково Берегівського району, рухаючись у напрямку с. Сасово, наїхав на потерпілого. Це відбулося за одну секунду і він навіть не встиг загальмувати. Потерпілий вийшов на дорогу і він його не помітив. Просив пробачення у потерпілої ОСОБА_7 та у суспільства. Також пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди він не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, викликав поліцію та швидку допомогу, при цьому потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпіла ОСОБА_7 у дане судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути кримінальне провадження без її участі, зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до необережних, дані про особу винного, який за місцем проживання та за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає визнання своєї вини, щире каяття, вчинення злочину вперше, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, зі змінами від 06.11.2009, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з поданою до суду досудовою доповіддю з інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 , складеною Берегівським районним відділом № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого з позитивної сторони за місцем проживання, історію вчинень кримінальних правопорушень, аналіз свідчить про низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, зважаючи на наявну позитивну характеристику, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації. У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, його поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення (після вчинення дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений самостійно викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції, залишався на місці до їх приїзду), в момент дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (2,97 проміле), з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_7 , яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

З огляду на ступінь необережної форми вини дій обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що після дорожньо-транспортної пригоди він критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилося у визнанні ним своєї вини, відношенні до потерпілої, а також наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини, для утримання якої йому знадобиться використання транспортного засобу, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити міру покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.20122 (справа № 308/17117/21) було обрано у виді домашнього арешту із забороною залишити житло у певний період доби, строк дії якої припинив свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Клопотань про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого не надходило.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у даному провадженні у загальній сумі 3287,70 грн., з яких за проведення судової автотехнічної експертизи у сумі 1887,70 грн. (висновок № 1060 від 25.03.2022) та судової автотехнічної експертизи в сумі 1400 грн. (висновок № 59/05 від 16.05.2022), покласти на обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2021 (справа № 308/17117/21) накладено арешт на арешт на автомобіль марки «Сітроен» моделі «Немо», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений на вказаний транспортний засіб.

Питання щодо речового доказу вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3287 (три тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 70 коп. процесуальних витрат за проведення судових автотехнічних експертиз.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2021 (справа № 308/17117/21), а саме на автомобіль марки «Сітроен» моделі «Немо», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Речовий доказ: автомобіль марки «Сітроен» моделі «Немо», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що передано на зберігання на спеціальний майданчик при відділенні поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику або уповноваженій ним особі.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1