ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6655/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/178/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження № 11-сс/817/178/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 31 травня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 27 липня 2022 року.

Визначено ОСОБА_7 заставу в сумі 74430 грн.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також поновити строк апеляційного оскарження ухвали у звязку з тим, що її повний текст було проголошено лише 03 червня 2022 року та з цього часу він зміг ознайомититсь з мотивами прийнятого рішення і подати апеляційну скаргу.

Посилається на те, що підозра у скоєнні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України є необгрунтованою оскільки підтверджена доказами, отриманими з порушенням вимог КПК України, зокрема, впізнання потерпілим підозрюваного за фотокартками не відповідає практиці ВС, а показання свідків, які лише бачили як підозрюваний тікав з місця скоєння злочину не є достатніми для того щоб підтвердити винуватість ОСОБА_7 у його скоєнні.

Також зазначає про те, що сама по собі суворість покарання не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає що прокурором у судовому засіданні не доведено ризиків переховування його підзахисного від органів досудового слідства та суду, впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого правопорушення, а висновки слідчого судді грунтуються на припущеннях.

Вказує, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, не з`ясував стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця проживання та необхідіність здійснення догляду за матірю-пенсіонеркою.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Причини пропуску апелянтом встановленого законом строку на оскарження ухвали слідчого судді слід визнати поважними, оскільки як вбачається із матеріалів справи повний текст ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року було проголошено 03 червня 2022 року, а тому він зміг звернутись з апеляційною скаргою після ознайомлення з мотивами прийнятого рішення, у звязку з чим вказаний процесуальний строк слід поновити.

Як вбачається з матеріалів справи, СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000724 від 28 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме грабежі, тобто відкритому викраденні чужого майна (коштів у сумі 600 грн. з кишені сорочки потерпілого у підїзді житлового будинку), вчиненому в умовах воєнного стану.

29 травня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину колегія суддів вважає, що він є вірним оскільки зроблений на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, долучених до клопотання, зокрема, даних, які містяться у: заяві ОСОБА_11 від 28 травня 2022 року про вчинення злочину; витязі з повідомлення служби «102»; протоколі огляду місця події від 28 травня 2022 року; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_11 від 28 травня 2022 року; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_11 від 28 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 28 травня 2022 року; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 від 28 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 28 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 28 травня 2022 року; протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 28 травня 2022 року; повідомленні про підозру від 29 травня 2022 року; інших матеріалах кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження вірно виходив з того, що він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Виходячи з того, що у випадку визнання винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а також того, що підозрюваний є раніше судимою особою, висновок слідчого судді про існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування є обгрунтованим, оскільки усвідомлюючи це він може переслідувати мету уникнення покарання, а також незаконно впливати на інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, які безпосередньо не допитані судом, з метою зміни ними показань, які вони надали органу досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що дає підстави вважати високою ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень у випадку застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою .

При застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим суддею враховано обставини передбачені ст.178 КПК України, зокрема, щодо вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, матеріального становища підозрюваного, його особи, матеріального та сімейного стану та вірно визначено в якості альтернативи заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, яка зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, у випадку сплати.

З врахуванням сукупності вищенаведених даних слідчий суддя прийшов до вірного переконання щодо неможливості застосування до підозрюваного більш мякого запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неврахування слідчим суддею відомостей про особу підозрюваного, наявності у нього постійного місця проживання та утримання ним матері пенсійного віку, колегія суддів вважає що вони не є достатніми для того щоб забепечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та узабезпечити настання існуючих ризиків.

Твердження апелянта про те, що обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду клопотання не заслуговують на увагу оскільки причетність його довірителя до його вчинення підтверджена вищепереліченими доказами, які не є очевидно недопустимими та будуть досліджуватись під час судового розгляду у випадку направлення обвинувального акту до суду на предмет належності, допустимості, достатності та взаємозвязку.

Отже, виходячи з вищенаведеного, за наслідками перевірки ухвали слідчого судді в апеляційному порядку доводи апелянта щодо відсутності ризиків визначених ст.177 КПК Украни та можливості застосування до підозрюваного більш мякого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Поновити захиснику ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді