Справа № 341/1492/20
Провадження № 11-кп/4808/344/22
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія судді в судово ї палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000304 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кути Косівського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, строком на 1 (один) рік, ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

28.09.2018 приблизно о 19.25 годині в темну пору доби водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Фіат Добло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Галич Івано-Франківської області по вул. Львівська автодорогою Н-09 Мукачево Львів у напрямку м. Івано-Франківськ, рухаючись автомобілем зі значним перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, порушив Правила дорожнього руху України та проявив неуважність, у результаті чого скоїв наїзд автомобілем на пішохода ОСОБА_11 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переходив проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Фіат Добло».

Водій ОСОБА_8 проявив неуважність, сам себе поставив в такі умови, що з моменту реагування на небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 вже не володів технічною можливістю попередити ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування автомобіля. Згідно з висновком експерта від 17.01.2020 № СЕ-19/109/26-685ІТ/19 інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин і механізму ДТП водій ОСОБА_8 за умови руху автомобіля зі швидкістю 50 км/год. мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху.

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.2. відповідно до якого, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п. 12.3., який зобов`язує у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4., відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку середнього тяжкості, рани, синця та саден в ділянках голови, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та прокурор Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду від 26 травня 2022 року, кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі ст. 417 КПК України, п.1,2,3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим помилково прийшов до переконання про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає обставинам правопорушення та його особі.

Зокрема зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 28.09.2018 року приблизно о 19.25 год. в темну пору, перебуваючи в алкогольному сп`янінні тяжкого ступеня раптово, поза межами пішохідного переходу вийшов на проїзну частину дороги у м. Галич по вул. Львівська, по якій я рухався за кермом транспортного засобу марки «Фіат Добло» у напрямку м. Івано-Франківськ. Таким чином, потерпілий створив таку ситуацію на дорозі внаслідок порушення ПДР, що він, як водій, за умови руху автомобіля зі швидкістю 50 км/год. не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху. Зазначена версія події була підтверджена здобутими під час досудового розслідування іншими доказами, крім його показань, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту від 14.08.2020 року та схемою до нього, висновком експерта №СЕ-19/109/13/3-631ІТ/20 від 21.08.2020 року, показаннями свідка ОСОБА_12 . Водночас його показання не заперечувались ні потерпілим, ні свідком ОСОБА_13 . Дані докази вважає допустимими, достатніми, достовірними та належними. Водночас вважає, що суд належним чином не мотивував чому не приймає до уваги висновок експертизи №СЕ-19/109/13/3-631ІТ/20 від 21.08.2020 року та дані слідчого експерименту від 14.08.2020 року.

Вказує, що суд, мотивуючи своє рішення, виключно вибірково навів частину висновків експертів, опустивши іншу, більш важливу частину висновків судових експертиз, якими спростовується його вина. Вважає, що вихідні дані, які лягли в основу експертиз №СЕ-19/109/13/3-562ІТ/20 від 29.07.2020, №СЕ-19/109/13/3-538ІТ/20 від 15.07.2020, №СЕ-19/109/26-685ІТ/19 від 17.01.2020, є видуманими, так як отримані без жодних доказів, а також на підставі недопустимих, недостовірних та неналежних доказів, тому, відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», ці висновки експертів також є недопустимими доказами його вини. Стверджує, що вихідні дані для зазначених висновків експертів були взяті не з показань очевидців події (свідків, потерпілого чи обвинуваченого), а виключно з уяви слідчого, що було підтверджено самим потерпілим під час його допиту в суді. Зокрема, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 зазначав, що він моменту ДТП не пам`ятає, і не пам`ятав ніколи, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння і отримав сильний шок і травму. І що він не може вказати місце, де його збив автомобіль, однак тільки знає, що він дійшов до середини дороги. При цьому, вважає недопустимим доказом слідчий експеримент від 21.07.2020 року, оскільки він проведений без участі обвинуваченого. А вихідні дані здобуті під час даного слідчого експерименту лягли в основу висновку експерта №СЕ-19/109/13/3-562ІТ/20 від 29.07.2020, що теж свідчить про його недопустимість.

Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , оскільки він не був очевидцем ДТП, його показання отримані з чужих слів, а також він знайомий потерпілого, а тому зацікавлений у притягненні обвинуваченого до відповідальності. При цьому, цей свідок не давав чітких показань, давав виключно оціночні твердження, які чув зі слів свідка Тадеуша. Крім того, суд частково перекрутив показання свідка ОСОБА_13 , та свідка ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_11 на користь сторони обвинувачення.

Щодо інших, перелічених судом доказів, зокрема, протоколу огляду місця події, висновків судово-медичних експертиз, медичних документів, то вони не доводять наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у його діях.

На думку обвинуваченого, є всі підстави для висновку, що судом не встановлені достатні докази для доведення його винуватості за ч. 2 ст. 286 КК України та вичерпані можливості їх отримати, що є підставою для закриття кримінального провадження.

Прокурор Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 просить вирок Калуського міськрайонного суду від 26.05.2022 року скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на два роки. В решті вирок залишити без змін.

Зокрема, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання у виді позбавлення волі з огляду на конкретні обставини справи, дані про особу винного. Вважає, що зазначені судом у вироку обставини, не дають підстав вважати, що вони знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим та не дають підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням. Крім того, судом не взято до уваги той факт, що обвинувачений вину не визнав, не відшкодував матеріальну шкоду у повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням особи обвинуваченого та вчиненого ним, застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, є безпідставним та не буде сприяти його виправленню.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає зазначену скаргу безпідставною, незаконною та необґрунтованою. Вказує, що судом призначено йому надто суворе покарання зважаючи на те, що він не винен у ДТП, надав допомогу потерпілому, який претензій до нього не має, та враховуючи дані про його особу: раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання. Також вважає, що йому безпідставно призначено додаткове покарання, оскільки водіння автомобілем є його єдиним заробітком, що забезпечує його та його сім`ю засобами існування. При цьому сторона обвинувачення намагається щоб судом було застосовано до нього більш тяжке покарання, яке не відповідає його особі та обставинам кримінального провадження. Водночас, прокурор в своїй апеляційній скарзі не зазначив про те, що потерпілий отримував від обвинуваченого допомогу, у зв`язку з чим написав на ім`я слідчого заяву про відсутність претензій, яка є в матеріалах досудового розслідування. Звертає увагу суду на те, що з моменту ДТП по сьогоднішній день він не був учасником інших ДТП, що свідчить про те, що він не становить суспільної небезпеки, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Просить відхили апеляційну скаргу прокурора.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 , заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, оскільки в ході перегляду вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено порушень вимог процесуального та кримінального закону, які могли б потягти за собою скасування вироку.

В суді першої інстанції та апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 дав показання про те, що дійсно 28.09.2018 ввечері в темну пору доби він, керуючи автомобілем марки «Фіат Добло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Галич Івано-Франківської області у напрямку м. Івано-Франківськ, з перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

Разом з тим, він вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки порушення ним вимог Правил дорожнього руху України щодо перевищення дозволеної швидкості руху не знаходиться у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, оскільки судовим експертом було встановлено, що навіть якщо б він рухався зі швидкістю, яка не перевищувала 50 км/год та відповідала вимогам ПДР, то все одно він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, який поза межами пішохідного переходу зненацька вийшов на проїзну частину дороги, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитаний потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 , які надали чіткі та послідовні показання, які в свою чергу підтверджуються дослідженими доказами у справі, представлені стороною обвинувачення та які повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі яких ухвалено обвинувальний вирок.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 28.09.2018 о 19.00-20.00 годині вечора він переходив дорогу неподалік повороту, а саме: за 50 метрів до в`їзду до його вулиці, його збила машина. Вказував, що коли він вже переходив дорогу, то з правого боку із сторони м. Бурштина появилася машина, при цьому він не може сказати, на якій відстані побачив вказаний транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_13 вказав, що у вересні 2018 року він був на місці дорожньо-транспортної пригоди в той час, коли там працювали працівники поліції, які робили заміри. При цьому потерпілого вже не було, однак залишилася пляма з кров`ю, яка розташовувалася посередині правої смуги, та взуття, яке знаходилося 2-3 метри від крові. ДТП сталася перед з`їздом на вулицю Степана Бандери, на якій живе потерпілий. Саме в тому місці багато людей переходять дорогу, щоб потрапити на вказану вулицю, однак пішохідного переходу там не має. Всі обставини розміщення автомобіля та крові відносно проїжджої частини відповідає схемі, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того,суд першої інстанції на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовано послався на сукупність письмових доказів, що були досліджені під час розгляду кримінального провадження та які повністю узгоджуються показанням потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 в частині зазначення обставин, які дозволяють встановити місце наїзду на пішохода, напрямок руху транспортного засобу та взаємне розташування автомобіля і потерпілого в момент наїзду.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 28.09.2018 з фототаблицями та схемою до протоколу, в ході огляду, проведеного на ділянці автодороги Н-09 Мукачево-Львів, розміщеної в м. Галич по вул. Львівська напроти будинку № 19, на проїзній частині у напрямку огляду знаходився автомобіль «Фіат Добло», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На відстані 4,6 метра від умовної лінії та 2,1 метра від тротуару виявлено початок сліду гальмування, який іде до переднього правого колеса вказаного автомобіля довжиною 21,5 метра, а на відстані 15,1 м від умовної лінії та 3,4 м від тротуару виявлено другий слід гальмування, який йде до переднього правого колеса, довжиною 14,6 м. Безпосередньо біля заднього лівого колеса виявлено чоловічу туфлю коричневого кольору, а під самим колесом виявлено кепку зеленого кольору. Перед вказаним автомобілем на його смузі руху виявлено пляму речовини темно-червоного кольору, подібну на кров, відстань від заднього правого колеса до вказаної плями 6,3 м. На одній лінії з темною речовиною, подібною на кров, на лівому узбіччі виявлено другу чоловічу туфлю коричневого кольору. При огляді автомобіля виявлено наступні пошкодження: вм`ятина переднього бампера зліва біля лівої фари, тріснуте лобове скло зі сторони водія у вигляді павутини з отвором у центрі тріщини. З місця події вилучено: дві туфлі, кепку зеленого кольору, які поміщено в спец пакет, та автомобіль марки «Фіат Добло» (т. 1 а.п. 102-109).

Відповідно до висновку експерта № 4.2.-753/18 від 13.11.2018, на момент експертного огляду та дослідження рульове керування та гальмівна система автомобіля марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані (т.1 а.п. 115-118).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 № 2000018, останньому встановлений діагноз: забій головного мозку середнього ступеню важкості. Перелом потиличної зліва з поширенням на основу та скроневу кістку соцевидний відросток. Забій м`яких тканин голови. Післятравматичний лівобічний середній отит з явищами кохлеїту (т.1 а.п. 123).

Згідно висновку експерта № 22/23/19-Д від 17.03.2020, заподіяні потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, раною, синцем та саднами в ділянках голови відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент спричинення, а садно в ділянці правої ноги, відносить до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 128-129).

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109/26-685ІТ/19 від 17.01.2020, при заданому механізмі розвитку даної ДТП, водій автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , рухаючись із швидкістю 67-70 км/год., яка визначена при відповіді на питання 2.1 даної експертизи, з мінімальної відстані, на якій міг знаходитися вказаний автомобіль в момент реагування на небезпеку від місця наїзду на пішохода, - не мав технічної можливості попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, однак при умові руху автомобіля із швидкістю 50 км/год., яка є максимально-допустимою швидкістю у населеному пункті, мав технічну можливість попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Проведені дослідження дозволяють зробити висновок про те, що для заданого комплексу вихідних даних, причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язані із невідповідністю дій водія «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п. 12.4 та 12.3. ПДР України (т.1 а.п. 136-141).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/13/3-538ІТ/20 від 15.07.2020, при заданому механізмі розвитку даної ДТП, водій автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , рухаючись із швидкістю 66 км/год., яка визначена при відповіді на питання 2.1 даної експертизи, з мінімальної відстані, на якій міг знаходитися вказаний автомобіль в момент реагування на небезпеку від місця наїзду на пішохода, - не мав технічної можливості попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, однак при умові руху автомобіля із швидкістю 50 км/год., яка є максимально-допустимою швидкістю у населеному пункті, мав технічну можливість попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Проведені дослідження дозволяють зробити висновок про те, що для заданого комплексу вихідних даних, причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язані із невідповідністю дій водія «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п. 12.4 та 12.3. ПДР України (т.1 а.п. 143-147).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що висновки вищевказаної експертизи не можуть бути визнані належним та допустимим доказом вини обвинуваченого у вчиненні правопорушення, оскільки побудовані на невірних вихідних даних в частині визначення місця наїзду на пішохода та які не відповідали обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що місце наїзду на пішохода та інші обставини, які мали важливе значення для отримання об`єктивного висновку судової експертизи були встановлені на підставі сукупності доказів, які повністю узгоджуються між собою та не викликають сумнів щодо їх відповідності фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 21.07.2020 року та схемою до нього, слідчий експеримент проведений за участю потерпілого ОСОБА_11 , понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на ділянці дороги в м. Галич по вул. Львівській, в темну пору доби, опади і туман відсутні, проїзна частина суха, дорога освітлена вуличним освітленням з використанням автомобіля марки «Фіат Добло», потерпілий ОСОБА_11 одягнутий в одяг, подібний на той, у якому був на час ДТП. Під час слідчого експерименту потерпілий показав, що 28.09.2021 він рухався лівим узбіччям вул. Львівська в напрямку центра і приблизно навпроти перевулку, який веде до вул. Бандери, почав переходити проїжджу частину на протилежний бік. Перед виходом на проїжджу частинну він спочатку подивився ліворуч, з того боку жодні транспортні засоби не наближалися, а праворуч зі сторони м. Бурштина на значній відстані наближався автомобіль. Проїзну частину переходив перпендикулярно до осі дороги і лінія його руху знаходилася на відстані 27,7 м. від лівого кута будинку № 21, переходив дорогу в спокійному темпі, але місце наїзду на нього вказати не може. Під час слідчого експерименту було визначено, що до місця наїзду пішохід подолав 6,7 м. Швидкість руху пішохода становила 0,9 м/с. В момент виходу пішохода на проїзну частину автомобіль від місця наїзду знаходився на відстані 135,4 м. Замірами встановлено, що в момент настання небезпеки відстань від передньої частини автомобіля до місця наїзду на пішохода становить 47,5 м. В цьому ж положенні по видимості елементів дороги визначено видимість дороги по напрямку руху, яка становить 54,5 м (т.1 а.п. 148-150).

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості вказаного протоколу слідчого експерименту, який суд поклав в обґрунтування вироку, колегія суддів не вбачає. Суд першої інстанції перевіряв доводи сторони захисту про визнання недопустимим вищевказаного протоколу слідчого експерименту та правильно визнав їх безпідставними, оскільки вищевказана слідча дія була проведена у відповідності до вимог ч. 3 ст. 240 КПК України.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/13/3-562ІТ/20 від 29.07.2020, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , рухаючись із швидкістю 66 км/год. не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, однак при умові руху автомобіля із швидкістю 50 км/год. мав технічну можливість наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. При заданому слідством комплексу вихідних даних, причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, стали обставини, які пов`язані із невідповідністю дій водія «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п. 12.4 та 12.3. ПДР України (т.1 а.п. 152-155);

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109/13/3-621ІТ/20 від 25.08.2020, зіткнення автомобіля марки «Фіат Добло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_11 відбулося на смузі, яка призначена для руху в напрямку м. Галич в місці, яка в поздовжньому напрямку передує кінцевому розташуванню передньої частини даного автомобіля у поперечному приблизно на рівні лівого сліду гальмування довжиною 14,6 метрів. В момент наїзду на пішохода автомобіль контактував передньою лівою частиною, в районі лівої частини переднього бампера, з подальшим закиданням тіла пішохода в напрямку лівої частини вітрового скла (т. 1 а.п. 157-159).

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 18.09.2020 та фототаблицями до нього, проведеного у присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , на ділянці дороги у напрямку до центру м. Галича, від будинку № 21 по вул. Львівська, встановлено, що вказаний будинок розміщений з правої сторони, а навпроти нього з лівої сторони розміщений схил порослий травою та кущами, з фотографій встановлено, що висота кущів є невеликою та вони розташовані один від одного із певним інтервалом (т.1 а.п. 169-172).

Висновки автотехнічних експертиз не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на вихідних даних отриманих при складанні протоколу огляду місця події та слідчого експерименту від 21.07.2020 року, а тому у суду не було підстав для визнання цих доказів неналежними та недопустимими, як на це вказує обвинувачений.

Викладені докази узгоджуються між собою щодо обставин порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги ці докази при ухваленні вироку, у зв`язку із чим у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту від 14.08.2020 (т. 1 а.п. 160-163), оскільки під час вказаного слідчого експерименту обвинуваченим були задані нові вихідні дані, зокрема, в частині наїзду на пішохода безпосередньо після роз`їзду із зустрічним вантажним автомобілем, який значною мірою перешкоджав обвинуваченому побачити пішохода, які з урахування принципу змагальності сторін та свободи подання суду доказів, не підтверджено будь-якими наявним в матеріалах кримінального провадження доказами, окрім, як показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 , яка є його дружиною, що ставить під сумнів їх достовірність та правдивість, при цьому вказані вихідні дані суперечать іншим матеріалам кримінального провадження. Оскільки, на підставі вихідних даних, отриманих під час вказаного слідчого експерименту було проведено експертизу № СЕ-19/109/13/3-631ІТ/20 від 21.08.2020 (т.1 а.п. 165-168), то її висновок теж є недопустимим доказом.

Колегія суддів вважає, що порушення вимог щодо швидкості руху транспортного засобу, безумовно, впливає на можливість водія транспортного засобу своєчасно виявити небезпечну ситуацію та відвернути дорожньо-транспортну пригоду, шляхом застосування екстреного гальмування або безпечного об`їзду, та знаходиться у прямому причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції, обґрунтовано встановив у діянні водія ОСОБА_8 наявність порушень ПДР та причинного зв`язку між цими порушеннями і суспільно небезпечними наслідками, що настали, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів, на підставі об`єктивно з`ясованих судом першої інстанції обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та незаконність вироку суду.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який за місцем постійної реєстрації і проживання характеризується позитивно, згідно з довідками медичних закладів на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував шкоду потерпілому, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої суспільної небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на останнього обов`язків відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому основного та додаткового покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

У зв`язку з викладеним, доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання задоволенню не підлягають.

Водночас, зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він, стверджуючи про те, що призначена ОСОБА_8 міра основного покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винного, обставинам справи, просить призначити таке саме основне покарання, яке призначене обвинуваченому за вироком суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, мотивуючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, зазначив, що враховує особу обвинувачуваного, його характеристику та поведінку, як до, так і після вчинення злочину, невчинення ним нових порушень, в тому числі в сфері забезпечення дорожнього руху, часткове відшкодування шкоди потерпілому, а також те, що потерпілий ОСОБА_11 при переході автомобільної дороги в населеному пункті під час події допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України (перехід у забороненому місці) та перебував у темну пору доби, в темному одязі без розпізнавальних світловідбиваючих ознак, у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Наведене свідчить, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд належним чином обґрунтував можливість його виправлення без відбування покарання реально, та зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого давали підстави для такого висновку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5