Номер провадження: 11-сс/813/786/22
Справа № 523/5509/22 1-кс/523/1423/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду Одеської області від 02 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000444 від 31.05.2022 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалоюклопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 Головного управління національної поліції України в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_7 задоволено.

Застосовано у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 29.07.2022 року включно.

Оскаржувана ухвала слідчого судді мотивована наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та необхідністю забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, захисник стверджує, що:

- ризики, заявлені слідчим, є недоведеними. Так, підозрюваний раніше у розшуку не перебував, а з його поведінки не вбачається наявність у нього намірів переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню;

- тримання ОСОБА_7 під вартою призведе до фактичного відбування останнім покарання без ухвалення обвинувального вироку.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового розгляду.
13 червня 2022 року на електронну адресу суду від захисника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.

Прокурор ОСОБА_9 надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що заперечує проти поданої апеляційної скарги.

Частина 1 стаття 406 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 176-178 КПК, які регламентують застосування запобіжного заходу.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю повідомленої ОСОБА_7 підозри, тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим та обставинами, характеризуючими особу останнього.
Посилання захисника на недоведеність та відсутність заявлених слідчим ризиків можливості переховування підозрюваного від органів слідства та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив його належність в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, заявлені слідчим, існують та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного, оскільки слідчий суддя дотримався при розгляді клопотання слідчого приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також існування ризиків переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвалу слідчого судді.
Таким чином, апеляційний суд констатує безпідставність доводів сторони захисту про відсутність підтвердження існування ризиків, оскільки ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу, зокрема, протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Поряд з цим, апеляційний суд вважає слушними та приймає до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на обрання занадто суворого запобіжного заходу з посиланням на недоведеність необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Тож обставини, на які посилаються підозрюваний та його захисник, апеляційний суд вважає недоведеними та недостатньо переконливими для висновку про необхідність змінення обраного підозрюваному запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Так, не перебування підозрюваного досі у розшуку апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не є достатньо переконливими, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції, та жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу слідчому судді, як і апеляційному суду надано не було. Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не здатність забезпечити належне виконання підозрюваним обов`язків.

Щодо зауважень захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про фактичне відбування підозрюваним покарання у наслідок обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зауважує наступне.

Застосування до особи запобіжних заходів, у тому числі тримання під вартою, не порушує презумпції невинуватості, адже не зводиться до покарання особи, визнання її винною чи перешкоджання їй висловлюватись про свою невинуватість. Метою застосування запобіжних заходів є забезпечення належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, які покладені на підозрюваного, обвинуваченого, а також надання гарантій учасникам кримінального провадження щодо реалізації їхніх прав.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Так, в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, обставини вчинення інкримінованого підозрюваного кримінального правопорушення, обставини, характеризуючи особи останнього, як і можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого Суворовського районного суду Одеської області від 02 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000444 від 31.05.2022 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4