Справа № 464/1998/22
пр.№ 1-кп/464/331/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження провадженні № 464/1998/22, внесене 17.05.22. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420, відносно

ОСОБА_3 , 1989.02.05., уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працює, є особою з інвалідністю Ш групи, судимості немає, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту обвинувачений ОСОБА_3 , -

та учасником провадження потерпілий ОСОБА_5 (подано заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням в порядку ч.3 ст.349 КПК України з призначенням покарання на розсуд суду), -

з участю його сторін, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану (у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.03.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 259/2022 від 18.04.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 на строк 30 діб) 08 травня 2022 року об 11.20 год, перебуваючи в приміщенні торгового центру «ІСКРА» по вул.Сихівська,14 в м.Львові, біля банкомату АТ КБ «ПриватБанк», помітив банківську картку АТ «Ощадбанк» по рахунку № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_5 та була втрачена останнім з необережності. Обвинувачений, усвідомлюючи, що картка та наявні на ній грошові кошти є чужою власністю, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на привласнення офіційного документа, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи на меті подальше заволодіння коштами, привласнив, заховавши до своєї кишені куртки дану карту, яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україна», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив привласнення офіційного документу з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

Крім цього він же тоді ж в період часу з 11.30 по 11.33 год в приміщенні магазину «Смак Напоїв» по вул.Сихівська,17 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 446 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього він же тоді ж о 12.07 год в приміщенні магазину «АТБ-МАРКЕТ» по вул.Морозна,23 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 330 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього, він же тоді ж о 12.23 год в приміщенні магазину «Напої та тютюн» по вул.Сихівська,8 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 402,90 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, він же тоді ж о 12.40 год в приміщенні магазину «Смак Напоїв» по вул.Сихівська,17 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 300 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму, а всього на загальну суму 702,90 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього він же тоді ж в період часу з 13.20 год. по 13.24 год в приміщенні магазину «ТИТАН» на вул.Сихівська,18 в м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 689 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений тоді ж о 13.32 год в приміщенні магазину «Все від 1 гривні» на вул.Сихівській,18 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 116 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму, а всього на загальну суму 805 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Окрім того він же того ж дня о 15.27 год у приміщенні магазину «Смак Напоїв» по вул.Сихівська,17 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 350 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений того ж дня о 15.49 год у приміщенні магазину «Напої та Тютюн» по вул.Сихівська,8 у м.Львові, маючи при собі привласнену карту АТ «Ощадбанк» та достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на вказаній банківській картці, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення за допомогою карти АТ «Ощадбанк», що належить потерпілому ОСОБА_5 , повторно таємно викрав шляхом розрахунку за придбаний ним товар грошові кошти потерпілого в сумі 441,90 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму, а всього на загальну суму 791,90 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро покаявся, зазначивши, що не може пояснити як таке сталося з ним, натомість жалкує про вчинене, знайдену та у подальшому використану картку потерпілого поклав на банкомат, потім добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду. Просить вибачення та суд врахувати щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого та суворо не карати, надавши можливість виправитися.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у їх вчиненні є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за:

?ч.1 ст.357 КК України, т.я. він вчинив привласнення офіційного документу з корисливих мотивів;

?ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим кримінального проступку та злочину, що згідно із ст.12 КК України, є тяжким і багатоепізодним й проти власності; особу обвинуваченого, який судимості не має, стан здоров`я, є неодруженим, не працює, наявність у нього міцних соціальних зв`язків; під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває; характеризується за місцем проживання позитивно; пом`якшуючими вину обставини органом досудового розслідування зазначені щире каяття та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, що знайшло своє підтвердження і під час судового слідства, а також під час його встановлено активне сприяння розкриттю інкримінованого; обтяжуючої вину обставини ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено; та приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою виправлення особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і поміщення до КВУ закритого типу та доходить висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання: за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк один рік; за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому слід визначити остаточне покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 378/256/20 висловлено правову позицію про те, що загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинувачений, який є особою молодого віку та з інвалідністю, проживає з батьком-пенсіонером, судимості не має, вчинивши вказані кримінальні правопорушення, як встановив суд, активно сприяв розкриттю вчиненого та добровільно відшкодував заподіяну шкоду, за яких було вчинено такі. Також під час судового розгляду установлено, що обвинувачений, який проявив бездоганну процесуальну поведінку, усвідомив вчинене та висловив осуд своєї поведінки.

На думку органу пробації виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.

Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в максимальному його розмірі, визначеному ч.4 ст.75 КК України, не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості кримінальних правопорушень та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення. Таке звільнення надасть можливість обвинуваченому, про що запевняв суд, змінитись в кращу сторону і щодо способу життя, і щодо поведінки, та виправдати довіру суду.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.
Речові докази, визнані постановами слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 18 травня 2022 року, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, слід залишити в матеріалах.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, не застосовувались. Підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому з урахуванням відсутності клопотань з боку обвинувачення, бездоганної поведінки ОСОБА_3 під час судового провадження та призначеного покарання відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк один рік;

- ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.
Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази (постанови слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 18.05.22.) залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_6