КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

03 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орєхово-Зуєво Московської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням програми «EasyCon»
та обвинуваченого ОСОБА_5 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 15 серпня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24:00 год. 13 жовтня 2022 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт або заставу, відмовлено.

Цією ж ухвалою суд також продовжив строком на 60 днів запобіжний у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченої ОСОБА_8 , однак рішення суду в цій частині не оскражується.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на даний час обставини, які послужили підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати ризики, які виправдовують застосування до ОСОБА_5 цього запобіжного заходу.

Крім цього, суд врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, а також те, що на даний час існують ризики того, що обвинувачений може спробувати переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, підтверджують необхідність у подальшому триманні обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду доповнень, просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на вимоги КПК України та судову практику Європейського суду з прав людини, зазначає про те, що висунута проти нього підозра є необґрунтованою, оскільки базується на припущеннях, упередженому відношенні до нього сторони обвинувачення та доказах здобутих незаконним шляхом, а тому вона не може вважатися обґрунтованою, так само як і його обвинувачення, у зв`язку з чим прокурор не міг ініціювати застосування до нього, ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а суд повинен був відмовити у застосуванні або продовженні цього запобіжного заходу.

Крім цього, як зазначає апелянт, сторона обвинувачення не має та не надає обвинуваченому і суду достатніх доказів, що, відповідно до ст. 177 КПК України, повинні виправдовувати застосування найсуворішого запобіжного заходу, а також доказів, які, на думку прокурора, могли б служити підставою для тримання його, ОСОБА_5 , під вартою.

Що ж стосується ризиків, нам які посилаються прокурор та суд при продовженні строку тримання під вартою, то вони, як вважає обвинувачений, не можуть оцінюватися абстрактно без врахування наявності відповідних доказів та даних про його особу, а тому його тривале тримання під вартою перетворилося на свавільне позбавлення волі, що несумісне з вимогами ст.. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, обвинувачений звертає увагу на те, що у відповідності до рішень Європейського суду з прав людини, підстави для продовження тримання особи під вартою мають бути чітко вказані національними судами у відповідних рішеннях, однак, як вважає апелянт, суд першої інстанції у його справі таких підстав не наводить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а саме доказів того, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 13 жовтня 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 жовтня 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 361/3127/17

Номер провадження : 11-кп/824/3393/2022
Категорія : п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України
Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_9
Доповідач - суддя ОСОБА_1