УХВАЛА

14 липня 2022 року

м. Київ
справа № 548/628/21
провадження № 51-2031 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 8 грудня 2021 року й ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2022 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 1, 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 у касаційній скарзі зазначаються: обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Проте ОСОБА_4 подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Звертаємо увагу на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджений неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Слід зауважити, що згідно положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Проте всупереч наведеним положенням процесуального закону, суть доводів касаційної скарги засудженого фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, незгоди з наданою судами оцінкою доказів, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі не вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону передбачених ч. 1 ст. 438 КПК і не конкретизує яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, під час розгляду кримінального провадження та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали і яким чином вони вплинули на законність і обґрунтованість постановлених щодо нього рішень, а також не зазначає чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування або зміни касаційним судом оскаржуваних рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, вимога, викладена у касаційній скарзі, не узгоджується з наведеними положеннями процесуального закону. Так, не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, або направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, або зменшити йому строк покарання, тобто заявляє альтернативне прохання. Однак така вимога не узгоджується із положенням вказаної норми процесуального права.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 8 грудня 2021 року й ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2022 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3