Справа № 453/1720/20
№ провадження 1-кп/453/12/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000369 від 21.09.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сколе Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 20.09.2020 року, в світлу пору доби, приблизно о 14 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи технічно-справним автомобілем марки «FORD SCORPІO» р.н. НОМЕР_1 , при здійсненні маневру початку руху та його зміни, а саме виїзду з другорядної прилеглої дороги на головну автодорогу Київ-Чоп, в населеному пункті Сколе по вул. Героїв Маківки, Львівської області порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5; Розділу 2 п.п. 2.1 а), 2.3 б), д) 2.9 а); Розділу 10 п.10.2 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виїхав на головну праву смугу руху в напрямку до м. Київ автодороги Київ-Чоп, не надавши перевагу в русі мотоциклу марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в напрямку м. Київ, продовжив свій рух через переривчасту лінію горизонтальної розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, створивши перешкоду в русі мотоциклу марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 , водій якого в момент виявлення перешкоди автомобіля марки «FORD SCORPІO» р.н. НОМЕР_1 на проїзній частині дороги, при маневруванні ліворуч та екстреному гальмуванні вже був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів в даних дорожніх умовах, що призвело до зіткнення між їхніми транспортними засобами на лівій смузі руху в напрямку до м. Чоп.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «FORD SCORPІO» р.н. НОМЕР_1 , та мотоцикл марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 , отримали технічні пошкодження, а потерпілому водію мотоцикла, ОСОБА_5 спричинено закриті розриви лонного симфізу і крижково-клубового зчленування ліворуч, перелом основи четвертої плеснової кістки лівої стопи, які згідно висновку судово-медичної експертизи є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується висновком судової транспортно-трасологічної експертизи.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому правопорушенні визнав, пояснив що дійсно 20.09.2020 року, приблизно о 14:40 год., керуючи технічно справним автомобілем «FORD SCORPІO», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Київ. При виїзді з другорядної прилеглої дороги на головну автодорогу Київ-Чоп, в населеному пункті Сколе по вул. Героїв Маківки, Львівської області, виїхав на головну праву смугу руху в напрямку до м. Київ, не надав перевагу в русі мотоциклу під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого відбулося зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому водію мотоцикла «BAJAJ DOMINAR 400», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , заподіяні тілесні ушкодження. Зазначив, що дійсно напередодні вчинення дорожньо-транспортної пригоди вживав алкоголь, а відтак, не заперечив факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду із застосуванням статті 75 КК України. Щодо заявленого цивільного позову зазначив, що ОСОБА_4 з моменту вчинення ДТП і по сьогодні не проявляв зацікавлення щодо його одужання, виявився байдужим до завданих потерпілому фізичних та моральних страждань, відтак просить суд цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП задовольнити.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми неумисними діями порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху), дані про особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненому правопорушенні, офіційно не працює, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, потерпілому не відшкодовував матеріальні та моральні збитки.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.
У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке, згідно встановленої ст. 12 КК України класифікації кримінальних правопорушень, є нетяжким злочином.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає наявність в обвинуваченого ОСОБА_4 малолітніх дітей. Щодо зазначеної в обвинувальному акті обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття, то судом, враховуючи невжиття обвинуваченим дій, спрямованих на виправлення ситуації, що склалася, не встановлено наявності такої.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з висновком, наданим в досудовій доповіді Сколівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, складеної 23.02.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що існує середній ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Крім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, висновки органу пробації, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, покладаючи на нього частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в сумі 81 191 гривні, вартості мотоцикла в сумі 106 288,50 гривень, витрат на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 2 500 гривень та моральної шкоди в сумі 100 000 гривень.
Потерпілим ОСОБА_5 подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить остаточно стягнути з ОСОБА_4 : моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень, а також майнову шкоду, пов`язану із витратами на лікування у розмірі 66 762, 77 гривні.
Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.09.2020 року близько 14:40 год. в м. Сколе, внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_4 йому завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, а мотоцикл марки «BAJAJ DOMINAR 400», р.н. НОМЕР_2 , отримав значні технічні пошкодження. Зазначає про те, що тяжкі наслідки, які настали для нього, перебувають у причинному зв`язку з порушенням відповідачем правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту. За період лікування він поніс матеріальні витрати, пов`язані із забезпеченням медикаментами, операцій, посиленого харчування, проведення різного роду діагностування, тощо всього на суму 66 762,77 грн. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 100 000 гривень, наголошуючи на тому, що ОСОБА_4 з моменту ДТП не проявив співчуття і зацікавлення щодо його одужання, виявився байдужим до завданих фізичних та моральних страждань, не проявив бажання полегшити чи усунути їх.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що упродовж кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).

Суд зазначає, що оскільки вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, в судовому засіданні доведено факт порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також зважаючи на те, що обвинувачений визнав позовні вимоги в частині завданої матеріальної шкоди потерпілому, пов`язаної із лікуванням останнього, а отже, на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК, такі обставини доказуванню не підлягають, а вимоги цивільного позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того потерпілий зазначив, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, йому завдано моральні та фізичних страждань, які спричинили негативні зміни у його житті. Моральна шкода, що спричинена йому, складається з наступного: фізичних страждань, які він переніс внаслідок заподіяних йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, та впродовж всього процесу лікування та реабілітації, фізичних та моральних страждань через порушення сну, які в нього почались у зв`язку із страхом за його здоров`я, існуванні на тілі рубців від ран та проведених неодноразових втручань, моральних переживань, які переніс через втрату майна, переживань та клопотів понесених його близькими внаслідок тривалого лікування, які разом із ним переживали та продовжують переживати за стан його здоров`я, моральних страждань через втрату психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту та життєвих зав`язків.
Так, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.ч. 3-4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з приписами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи те, що завдана цивільному позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з пережитою дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок чого він зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останнього за рахунок відповідача.
Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.
Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.
Оцінивши доводи сторін судового провадження, надані докази в їх сукупності, дослідивши матеріали кримінального провадження, враховуючи, що потерпілому завдано душевні страждання, які він відчув внаслідок болю під час лікування, обмеження фізичних можливостей; душевні стражданні, які він зазнав у зв`язку із вчиненням винуватцем протиправних дій, які негативно вплинули на все його подальше життя і об`єктивно призвели до тривалого стресу; приниження честі (як уявлення про цінність всякої людини, як моральної особистості, яка зазнала ушкодження здоров`я з вини аморального злочинця, який знаходився за кермом у стані алкогольного сп`яніння та легковажно поставився до дотримання правил дорожнього руху); відсутність проявів каяття за завдані моральні страждання з боку винної особи та необхідність брати участь у тривалому судовому процесі, суд дійшов висновку про те, що грошова компенсація завданої діями ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень на користь ОСОБА_5 у даному випадку відповідає засадам розумності й справедливості та буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Крім цього, відповідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином, витрати у справі за проведення:
- судової автотехнічної експертизи № 15/2/1326 від 20.10.2020 року з дослідження технічного стану мотоцикла марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 в сумі 1 634,50 грн.;
- судової автотехнічної експертизи № 15/2/1325 від 20.10.2020 року з дослідження технічного стану автомобіля марки «FORD SCORPIO» р/н НОМЕР_1 в сумі 1 634,50 грн.;
- судової транспортно-трасологічної експертизи № 15/2/1327 від 23.10.2020 року в сумі 2 451,75 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.
Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки «FORD SCORPIO» р/н НОМЕР_1 , який знаходиться на арешт майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області та мотоцикл марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 , який знаходяться на арешт майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області слід повернути власникам.

Відповідно до положень ч. 4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 66 762, 77 гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, завданих кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 66 762 (шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят дві) гривні 77 (сімдесят сім) копійок на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 15/2/1326 від 20.10.2020 року з дослідження технічного стану мотоцикла марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 в сумі 1 634 (однієї тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійки;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 15/2/1325 від 20.10.2020 року з дослідження технічного стану автомобіля марки «FORD SCORPIO» р/н НОМЕР_1 в сумі 1 634(однієї тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійки;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 15/2/1327 від 23.10.2020 року в сумі 2 451(дві тисячі чотириста п`ятдесят однієї) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Речовий доказ - автомобіль марки «FORD SCORPIO» р/н НОМЕР_1 , який знаходиться на арешт майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області та належить ОСОБА_6 повернути власнику.

Речовий доказ мотоцикл марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 , який знаходяться на арешт майданчику тимчасового утримання транспортних ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області та належить ОСОБА_5 повернути власнику.

Арешт, накладений 24.09.2022 року ухвалою слідчого судді Сколівського районного суду Львівської області наавтомобіль марки «FORD SCORPIO» р/н НОМЕР_1 , який знаходяться на арешт майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області за адресою: м. Сколе, вул. І.Франка, 2А скасувати.
Арешт, накладений 24.09.2020 року ухвалою слідчого судді Сколівського районного суду Львівської області на мотоцикл марки «BAJAJ DOMINAR 400» р/н НОМЕР_2 , який знаходиться на арешт майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області за адресою: м. Сколе, вул. І. Франка, 2А скасувати.
Копію вироку негайно після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цивільний позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Цивільний відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Головуючий суддя ОСОБА_1