КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/541/22
№ 1-кс/534/270/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року м. Горішні Плавні

Слідчий суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.05.2022 року у кримінальному проваджені №0000177 від 17.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

у с т а н о в и в:

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло: ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.05.2022 року у кримінальному проваджені №0000177 від 17.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
За змістом доводів СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області проводиться розслідування кримінального провадження № 0000177 від 17.05.2022р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 травня 2022 року у справі № 534/541/22, накладено арешт на рухоме майно:
-автомобіль марки «Nissan» моделі «Pathfinder», cipoгo кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;
-ключі від вказаного автомобілю;
-- технічний паспорт на автомобіль НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 .
Цією ж Ухвалою суду вирішено передати на зберігання автомобіль марки «Nissan» моделi «Pathfinder», cipoгo кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , ключі від нього та технічний паспорт на ім`я ОСОБА_5 , її доньці ОСОБА_6 .
Представник заявника вважає, що в подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_5 відпала потреба, виходячи з наступного: Постановою слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта Поліції ОСОБА_7 від 10.06.2022 року кримінальне провадження №0000177 від 17.05.2022р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України - закрито, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.
Слідча у судовому засідання не заперечувала проти задоволення клопотання та просила його задовольнити.
Власник майна та його представник повідомленні у встановленому законом порядку до зали суду не з`явилися. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, інші документи, надані суду у судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Таким чином, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт майна має тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку (ст.368 КПК України).
За своєю юридичною суттю та змістом, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Стаття 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у частині першій статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Поряд із цим, відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя враховує також те, що арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.
Це може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.
Адже, питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КК України).
Адже, зокрема, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.
Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Слідчий суддя дійшов висновку, що представник заявника ОСОБА_4 довів відсутність потреби арешту вищевказаного автомобіля, ключів від нього та технічного паспорту до вищевказаного автомобіля, підстав для його подальшого арешту немає, водночас прокурор ці обставини не спростував.
Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому суд враховує положення, закріплені в статті 1 Першого протоколу Конвенції, та практику Європейського суду з прав людини.
Так, виходячи із змісту п.168 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2013 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
За таких обставин, враховуючи мету та завдання застосування арешту майна, власник арештованого майна обмежений у здійсненні ним права власності, яке є непорушним, слідчий суддя вважає недоцільним застосовувати захід забезпечення, з огляду на що клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 є таким, що підлягає до задоволення повністю.
На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 131, 170, 174, 372 Кримінального процесуального кодексу України суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити повністю.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 травня 2022 року у справі № 534/541/22, на рухоме майно:

-автомобіль марки «Nissan» моделі «Pathfinder», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ключі від вказаного автомобілю, технічний паспорт на автомобіль НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , яке повернути ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) діб з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_8