Провадження № 1-кп/522/993/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000583 від 18.05.2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця Одеської області Роздільнянського району с. Лиманське, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-03.05.2019 року Хмельницьким міським судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Республіки Казахстан, м. Красноармійськ, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 без постійного місця проживання, раніше судимого:
-13.04.2005 року Бердичівським міським судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115 КК України по покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, 11.06.2010 року на підставі ст. 81 КК України звільнений від відбуття покарання (невідбутий строк 2 місяці),
- 27.11.2017 року Вінницьким міським судом за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.28.12.2017 року звільнений від відбуття покарання за амністією,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця за національністю, уродженця Одеської області Білгород-Дністровського району с. Чистоводне, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 19.02.2008 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області Одеської області за ч. 3 ст.187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 25.06.2012 року звільнений від відбуття покарання на підставі умовно - дострокового звільнення (невідбутий строк 1 рік 5 місяців);
- 05.04.2018 року Болградським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. 03.01.2020 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000583 від 18.05.2021 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 діб, так як ризики, передбачені ст. 177 КПК України встановлені раніше судом при обранні їм запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, в зв`язку з чим до обвинувачених неможливо застосування більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення клопотань, дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000583 від 18.05.2021 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики встановлені раніше судом при обранні їм запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, в зв`язку з чим до обвинувачених неможливо застосування більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Надаючи оцінку доводам клопотання щодо наявності існування ризиків, суд враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187КК України, за вчинення якого в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, а отже наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачені враховуючи тяжкість покарання, що їм загрожує у разі встановлення їх вини, можуть вдатися до спроб переховуватися від суду.

При цьому, суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених не прийнято, свідки та потерпілий підлягають безпосередньому допиту судом та суд має дослідити докази у справі, суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинувачених на свідків та потерпілого, з метою зміни останніми показань.
З урахуванням того, що обвинувачені раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, суд вважає про не зменшення ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що у клопотанні прокурора доведено про не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.

Сторонами захисту не надано доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення встановлених ризиків, а також про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, які б у сукупності вказували на можливість обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинувачених під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинувачених.

Крім того, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне розмір застави не визначати, в зв`язку з тим що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 10.11.2022 року включно.

Розмір застави не визначати.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 10.11.2022 року включно.

Розмір застави не визначати.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 10.11.2022 року включно.

Розмір застави не визначати.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.
Копію ухвали вручити обвинуваченим,прокурору та направити уповноваженій службовій особі місць ув`язнення.

Суддя: