Справа № 204/1864/22
Провадження № 1-кс/204/440/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисників ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів працюючого в сфері будівництва, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2022 року до суду надійшло клопотання слідчого ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000537 від 31.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2, ч. З ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-3, ч. 1 ст. 255-2, ч. 1 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.289 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою. Так, у невстановлений слідством час та місці, у Томаківському районі, Дніпропетровської області,у громадянина ОСОБА_9 виник конфлікт комерційного характеру з громадянином ОСОБА_10 , щодо невиконання останнім послуг по оформленню земельної ділянки, за які ОСОБА_9 було передано ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 2000 доларів США. У свою чергу, ОСОБА_10 своїх зобов`язань за вказаною домовленістю не виконав та повернув ОСОБА_9 грошові кошти лише у сумі 200 доларів США. У подальшому, 11.09.2020 приблизно о 10:00 год. ОСОБА_9 , бажаючи змусити ОСОБА_10 повернути борг у сумі 1800 доларів США та продемонструвати свої зв`язки у злочинному світі, звернувся до «наглядача» за Томаківським районом Дніпропетровської області - ОСОБА_11 , статус якого у злочинному світі позиціонується як особа підвищеного злочинного впливу, яка поширює його у суспільстві на певній території, у т.ч. на інших осіб, які здійснюють злочинний вплив, для вирішення різних конфліктних ситуацій, для застосування його відносно ОСОБА_10 та примушування останнього повернути борг. За допомогу у вирішенні вказаного конфлікту ОСОБА_9 пообіцяв ОСОБА_11 віддати частину грошових коштів із поверненого боргу. У свою чергу, ОСОБА_11 , використовуючи свій підвищений злочинний вплив у суспільстві, 11.09.2020 о 10:38 год. з метою вирішення вищевказаного питання звернувся до ОСОБА_6 , який користується авторитетом у злочинному середовищі в м. Запоріжжі щодо необхідності застосування злочинного впливу відносно ОСОБА_10 з метою примушення останнього повернути ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 1800 доларів США, з яких ОСОБА_6 отримає частину грошей у сумі 450 доларів США, на що останній погодився. Далі, ОСОБА_6 , у період з 11-14 вересня 2020 діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись своїм статусом у злочинній спільноті м. Запоріжжя та своїм злочинним впливом у суспільстві, направив для переговорів до ОСОБА_10 посередника, який у невстановленому досудовим розслідуванням місці, із застосуванням психологічного тиску, змусив останнього віддати грошові кошти у сумі 1800 доларів США, тим самим ОСОБА_6 поширив свій злочинний вплив у суспільстві за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статі 255 КК України. Далі, ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 при невстановлених у ході досудового слідства обставинах, розподілили між собою отримані кошти наступним чином: 900 доларів США були повернуті ОСОБА_9 та по 450 доларів США за поширення злочинного впливу на ОСОБА_10 отримали ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, а саме в умисному поширенні в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статі 255 КК України. 02.09.2021 про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, українцю, громадянину України, одруженому, місце реєстрації: АДРЕСА_1 . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000537 від 31.07.2020 до 12 місяців, тобто до 31.03.2022. Вина ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255-1 КК України, повністю обґрунтована та підтверджується наступними доказами: протоколом про результати проведення НСРД відносно ОСОБА_11 від 09.11.2020 №3155т/55/103-2020; протоколом огляду від 26.07.2021; протоколом про результати проведення НСРД відносно ОСОБА_6 від 30.06.2021 №2189т/55/103-2021; протоколом про результати проведення НСРД відносно ОСОБА_6 від 24.02.2021 №830т/55/103-2021; протоколом огляду від 22.09.2021; протоколом огляду від 22.09.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22.06.2021; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 16.09.2021; протоколом впізнання особи за фотознімками від 22.09.2021. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу - тримання під вартою із строком застосування до 31.03.2022. Строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні закінчується 31.03.2022. Відповідно до вимог ст.ст. 283, 290 КПК України 14.03.2022 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершене, у зв`язку з чим було відкрито матеріали досудового розслідування та стороні захисту надано доступ до матеріалів кримінального провадження. Відповідно до положень ч. 3 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строк досудового розслідування. Тобто фактично залишилося 17 днів строку досудового розслідування. По кримінальному провадженню після завершення досудового розслідування, окрім як виконати вимоги ст. 290 КПК України також необхідно скласти та вручити стороні захисту обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, а також направити фактично обвинувальний акт до суду, який територіально знаходиться за межами м. Дніпра, а суду, в свою чергу призначити та провести підготовче судове засідання. Враховуючи необхідність стороні захисту на ознайомлення з основними процесуальними та слідчими діями, матеріалами проведення НСРД, враховуючи процесуальні вимоги щодо складання, направлення до суду обвинувального акту та призначення судом підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 на 17 днів, тобто до 17.04.2022. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінального правопорушення, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які істотно вплинуть на розгляд справи. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини «Нечипорук, Й он кал о проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № 12244/86, № 12245/86. № 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» N 14310/88 від 28.10.1994 та інші, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримаиня полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с) поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування підозрюваного під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, правова позиція, яка викладена у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України» зазначає, що обґрунтована підозра щодо вчинення тяжкого злочину може первісно виправдовувати його тримання під вартою для необхідності забезпечення належного досудового розслідування кримінального провадження (зокрема, для отримання показань свідків). Також у зазначеному рішенні зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, с належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи можуть виправдано вважати, що вказаний вище ризик обґрунтовано існує. Метою ж обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 є подальше розслідування кримінального провадження, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання», справа («Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007). Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання». В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні(продовженні) запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до вимог п.4 ч.І ст.184 КПК України встановлена наявність ризиків, передбачених пп. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, вік та стан здоров`я останнього не перешкоджають триманню під вартою, також, підозрюваний ОСОБА_6 розуміє, що йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованих йому злочинах, мас соціальні зв`язки з іншими особами на території Дніпропетровської області та території України, тому може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; Знищити, сховані або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час органами досудового розслідування не в повній мірі задокументовано, зафіксовано та викрито злочину діяльність підозрюваного ОСОБА_14 у скоєнні інкримінованого йому злочину підозрюваний винним себе не визнає, не розкаюється. що на теперішній час унеможливлює встановлення всіх співучасників злочинів, вчинених кримінальних правопорушень. Незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки з матеріалів якими обґрунтовується клопотання, йому відомі анкетні дані, та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; Крім того, ОСОБА_6 міг накопичити фінансові ресурси та інші цінності, з використанням яких він може чинити протиправний вплив на свідків, інших підозрюваних та учасників провадження, а також безперешкодно виїхати за межі України. 5) Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюваний схильний до їх вчинення, що підтверджується тривалим періодом вчинення злочину у якому він підозрюється. ЩО підтверджується репутацією самого підозрюваного. Вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_14 не перешкоджають триманню останнього під вартою. Також слід враховувати, що підозрюваному ОСОБА_14 на підставі достатніх вагомих доказів повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого, умисного злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років, з конфіскацією майна. Прошу суд звернути увагу, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків. Беручи до уваги викладене, доцільно застосувати (продовжити) відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і таким чином запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного з підстав викладених у клопотанні, зазначивши, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, вказуючи на неможливість продовження строку запобіжного заходу поза межами досудового розслідування. Вважає, що підстав для продовження строку тримання під вартою до 17 квітня 2022 року в суду не має, оскільки строк досудового розслідування закінчується 31 березня 2022 року. Всі зазначені ризики не підтвердженні жодним чином, підозра необґрунтована. Стаття 197 КПК України не передбачає застосування запобіжного заходу поза межами досудового розслідування. Крім того, було порушено право підозрюваного на захист, оскільки клопотання про продовження строку триманні під вартою разом з додатками, не було вручено його адвокату. До того, ж на даний час оскаржується підозра.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , суд приходить до наступних висновків.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, яке є тяжким кримінальним правопорушенням, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Вищезазначене кримінальне правопорушення було зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000537.

2 вересня 2021 року слідчим слідчого управління ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 3 вересня 2021 року, відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із строком застосування до 1 жовтня 2021 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000537 продовжено до 31 березня 2022 року.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Однак, у судовому засіданні встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_6 враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Що стосується посилань захисника на той факт, що строк досудового розслідування закінчується 31 березня 2022 року, а строк запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 197 КПК України, може бути продовжений лише в межах строку досудового розслідування, то слід зазначити наступне.
Чинними нормами КПК України не визначено окремих правил, які б врегульовували особливості продовження застосування до особи запобіжного заходу під час виконання вимог статті 290 КПК України, тобто в період між завершенням та закінченням досудового розслідування. Тому, зазначене питання вирішується з урахуванням загальних положень, які визначають порядок застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 190 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У поєднанні норми ч. 4 ст. 196 та ч. 3 ст. 197 КПК України, наділяють слідчого суддю правом у період, коли досудове розслідування у рамках певного кримінального провадження ще триває (до його закінчення), вирішувати питання щодо обрання особі запобіжного заходу, але вони не обмежують тривалість застосування такого заходу строками досудового розслідування.

За приписами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

При цьому, невключення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, у зазначені в ст. 219 КПК України, строку не свідчать про обмеження строку застосування запобіжного заходу строками досудового розслідування.

Отже, з наведеного вбачається, що строк, на який до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід, КПК не обмежує строками досудового розслідування, у рамках якого особі обирається відповідний запобіжний захід. Тому, ухвала про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може лишатися чинною і після закінчення досудового розслідування в кримінальному провадженні до настання однієї з обставин, наведених у ст. 203 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або з клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора. Тобто, за змістом наведених в ч. 4 ст. 176 КПК України, положень, вибір запобіжних заходів, що обираються в кримінальному провадженні, довірено двом різним судовим інстанціям: слідчому судді під час досудового розслідування, та суддя, який розглядає справу під час судового розгляду. Розподіл компетенцій між вищезазначеними особами, чітко позначений моментом коли розслідування закінчено, обвинувальний акт затверджено та кримінальну справу передано на розгляд суду, про що зазначено і в п. 28 Рішення ЄСПЛ у справі «Чанев проти України» від 09.10.2014 року, заява № 46193/133. Також, на користь вказаного висновку свідчить зміст п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, у відповідності до якого, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

І хоча крім понять «початок досудового розслідування» (п. 5 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 214 КПК України) закінчення досудового розслідування (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України) у КПК використовується поняття завершення досудового розслідування (ст. 290 КПК), але поняття закінчення і завершення досудового розслідування у розмінні п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК, не є тотожними, так як завершення досудового розслідування є проміжним етапом, що передує його закінченню. Й досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні вважається закінченим у випадку надання однієї з наведених подій: прийняття рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження; направлення до суду обвинувального акту; направленням до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру; направленням до суду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру; направленням до суду клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, факт завершення досудового розслідування не свідчить про його закінчення, й у період між завершенням досудового розслідування та його закінченням судовий контроль за дотриманням прав підозрюваних осіб у кримінальному провадженні продовжує здійснювати слідчий суддя, який у тому числі може приймати рішення щодо застосування та продовження застосування до осіб запобіжних заходів.

На підставі викладеного, слідчий суддя має всі підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, наявність міцних соціальних зв`язків та неповнолітньої дитини на утриманні, враховуючи позитивну характеристику підозрюваного, а також враховуючи наявність ризику, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 17 квітня 2022 року включно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 34, 81, 110, 131-132, 176-178, 183, 199, 219, 294, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, без визначення розміру застави до 17 квітня 2022 року включно.
Ухвалу направити до ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для виконання.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1