Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3630/20
У Х В А Л А
05.07.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 подала до суду клопотання про скасування накладено арешту на автомобіль Volkswagen Passat B6 не вирішений вироком суду від 10.06.2021 року.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 20.05.2020р. по справі № 299/1424/20 клопотання старшого слідчого відділу Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ Національної. поліції в Закарпатські області ОСОБА_5 задоволено, накладено арешт, в тому числі на належний на праві приватної власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), громадянці Угорщини, автомобіль марки « Volkswagen Passat В6» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 27.03.2006 року, видане на ім`я ОСОБА_7 в рамках кримінального проваджені, відомості про яке 11.05.2020. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК

В подальшому, дане кримінальне провадження розглядалось в рамках справи № 299/3630/20, за наслідками розгляду якої винесено вирок Виноградівського районного суду від 10.06.2021, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винним за ч.2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.3 ст. 146 КК України призначено покарання - 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Однак, всупереч ч. 4 ст 174 КПК України не вирішено питання щодо долі речових доказів та повернення майна, яке не належить обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.04.2022 по справі № 299/3630/20 ухвалений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирок суду від 10.06.2021р. залинено без змін.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано

Арешт, на належний на праві приватної власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), громадянці Угорщини, автомобіль марки « Volkswagen Passat В6» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 27.03.2006 року, видане на ім`я п ОСОБА_7 накладено з метою збереження речових доказів

Враховуючи, що вирок суду у кримінального проваджені, відомості про яке 11.05.2020. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331, набрав законної сили, то явно відпала потреба у збереженні даного транспортного засобу як речового доказу, відповідно підстава арешту.

Окрім того, арешт накладено необгрунтовано, виходячи з наступних норм права та порушує засади кримінального судочинства.

При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт. Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Чинним кримінальним процесуальним законодавством визначена можливість арешту майна третьої особи лише за клопотанням прокурора. Разом з тим, як вбачається із ухвали слідчого судді від 19.05.2020 року, арешт був накладений за результатами розгляду клопотання слідчого.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що арешт на рухоме та нерухоме майно був накладений необгрунтовано за зверненням неналежного суб`єкта.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт має права та обов`язки, передбачені КПК України для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Проте, судом власника майна - ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ) про судове засідання 20.05.2020 не повідомлено, клопотання старшого слідчого відділу Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ТУ Національної поліції в Закарпатські області ОСОБА_5 розглянуто слідчим суддею ОСОБА_10 20 травня 2020 року без власника майна, без участі прокурора та без участі слідчого.

Відповідно до ч. 7 ст. 173 КПК України, копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали: зокрема фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт,

У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Однак, судом, в порушення вимог Закону ухвала про накладення арешту на майно власнику майна ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ) станом на 16.05.2022 не надіслана, про можливість її отримання вона не повідомлялась, чим порушено гарантовані мені Конституцією України права громадянина, в тому числі іноземного, на судовий захист моїх прав у межах кримінального судочинства України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності непорушним. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. І Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обгрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Ні органам досудового розслідування, ні слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону в достатній мірі для виправдання застосованого заходу забезпечення (арешту майна).

Вказані обставини дають підстави для висновку, що арешт на рухоме майно був накладений необгрунтовано за зверненням неналежного суб`єкта.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА5 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

У зв`язку з цим просить скасувати арешт накладений на майно ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ) ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 20.05.2020р. по справі № 299/1424/20, не вирішений Вироком Виноградівського районного суду від 10.06.2021. по справі № 299/3630/20, а саме: автомобіль марки « Volkswagen Passat В6» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 27.03.2006 року, видане на ім`я ОСОБА_7 .

У судовому засіданні представник вимоги клопотання підтримала з наведених у ньому підстав, просила вимоги такого задоволити.

Заслухавши представника, дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступного.

Згідно положень абз. 2 ч. 1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч.4 ст. 174 КПК України).

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 20.05.2020р. по справі № 299/1424/20 клопотання старшого слідчого відділу Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ Національної. поліції в Закарпатські області ОСОБА_5 задоволено, накладено арешт, в тому числі на належний на праві приватної власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), громадянці Угорщини, автомобіль марки « Volkswagen Passat В6» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 27.03.2006 року, видане на ім`я ОСОБА_7 в рамках кримінального проваджені, відомості про яке 11.05.2020. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК (а.с.178-181 т.11).

Отже, арешт на вказане представником майно накладався слідчим суддею в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ст. 115 ч.1 КК України.

Вказне провадження до суду не направлялося. Предметом розгляду в рамках кримінальної справи 299/3630/20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч.2 ст. 187 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не було.

Суд констатує, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ст. 115 ч.1 КК України у судовому порядку не розглядалося, вирок у вказаному провадженні судом не виносився.

За вказаних обставин вимоги клопотання у цьому кримінальному провадженні вирешені бути не можуть, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про скасування арешту автомобіля ВАЗ 2106 , д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на спецмайданчику відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги.

Головуючий ОСОБА_1