Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/25/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Канівського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого слюсарем ПП «Технопартс», зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_10 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 8008 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 3130 грн., в рахунок відшкодування завданої матеріальної та 305 324 грн. моральної шкоди та 8284,50 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з «Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь потерпілої ОСОБА_7 65 090 грн. 87 коп. матеріальної та 44 676 грн. моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, за таких обставин.
Так, ОСОБА_12 05.05.2018 року, близько 19 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла, зі сторони м. Черкаси у напрямку м. Золотоноша, на 23 км + 200 м вказаної автодороги, в порушення вимог лінії горизонтальної розмітки 1.1 та вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перед перестроюванням та зміною напрямку руху свого автомобіля ліворуч, не переконався у безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , яка рухалась у зустрічному йому напрямку, по зустрічній смузі руху.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01/443/75 від 03.08.2018, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, яка в своєму перебігу призвела до розвитку поліорганної недостатності та смерті ОСОБА_13 у реанімаційному відділенні Третьої Черкаської міської лікарні.
Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 4/704 від 28.08.2018, порушення ОСОБА_10 , під час керування автомобілем, правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог лінії горизонтальної розмітки 1.1 та пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просила вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без застосування ст.75 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 не в повній мірі дотримався вимог ст.50, 65 КК України, роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначення надто м`якого та несправедливого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 та його особі.

Зазначила, що суд безпідставно визнав в якості пом`якшуючих обставини, щире каяття ОСОБА_10 та активне сприяння слідству у розкритті злочину, оскільки ОСОБА_10 , протягом тривалого часу не вживав ніяких активних дій для виправлення ситуації, з метою уникнення суворого покарання, лише частково, на стадії завершення судового розгляду, відшкодував потерпілій ОСОБА_7 завдані збитки.

Наведені обставини, а також думка потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала в судовому засіданні на призначенні ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі строком на 5 роки, тобто без застосування ст. 75 КК України, не були враховані судом при ухваленні вироку, що вплинуло на його законність та обґрунтованість.

У апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просила скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального та процесуального законодавства при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання та вирішення цивільного позову. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 3 роки, без застосування ст.69, 75 КК України.

Свої вимоги ОСОБА_7 обгрунтувала тим, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком не врахував, що в результаті грубого порушення ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху загинула її мати.

ОСОБА_10 після ДТП та у процесі слідства взагалі не цікавився її станом, за свої дії не вибачився та не надав жодної матеріальної допомоги, лише після того, як прокурор в судовому засіданні зачитав санкцію ч.2 ст.286 КК України, формально визнав свою вину та з метою уникнення суворого покарання, частково відшкодував завдані матеріальні збитки.

В своїх уточненнях до апеляційної скарги в частині цивільного позову потерпіла, зазначила що у зв`язку з виплатою 19 червня 2020 року «Страховою компанією «Українська страхова група» на її користь 65 090,87 грн. страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль та 44676,00 грн. моральної шкоди, та інших сум сплачених їй, у тому числі обвинуваченим, то не наполягає на задоволенні апеляційної скарги в цій частині та просила вирок районного суду в цій частині залишити без змін.

У запереченнях, обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити прокурору у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, а також безпідставність доводів апеляційної скарги щодо м`якості та несправедливості призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство у частині дослідження характеризуючи даних та обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора який просив задовольнити подану апеляційну скаргу та задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, потерпілу ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 які підтримали подану апеляційну скаргу, та апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг потерпілої та прокурора, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінальних правопорушень та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 не оспорюється, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував потерпілій завдані збитки. Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також часткове відшкодування завданих збитків. Обставин, які обтяжують ОСОБА_12 покарання, судом не встановлено. Та призначив покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що в результаті скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_10 настали тяжкі наслідки смерть людини.

Крім того, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно визнав в якості пом`якшуючих обставини, щире каяття ОСОБА_10 та активне сприяння слідству у розкритті злочину, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання свої провини у вчиненні злочину. Ця обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в разі коли щире каяття було дієвим та включає в себе активні дії. А активне сприяння розкриттю злочину передбачає надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих для них обставин. Однак обвинувачений ОСОБА_10 замість того, щоб сприяти слідству, навпаки вигадав версію про тимчасовий розлад здоров`я.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_10 лише під час судового засідання в суді першої інстанції частково відшкодував завдану шкоду потерпілій.

Також, судом не враховано позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала на призначенні покарання обвинуваченому лише у виді позбавлення волі, без застосування ст.75 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких, з необережності, від якого настали тяжкі наслідки смерть людини.

Вину визнав. Лише під час судового засідання суду першої та апеляційної інстанції відшкодував матеріальну шкоду та моральну шкоду потерпілій, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Враховує обставини, що пом`якшують покарання відшкодування завданих збитків та наявність малолітньої дитини та відсутність обставин, які обтяжують покарання та враховує позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягає на призначенні ОСОБА_10 покарання лише у виді позбавлення волі, без застосування ст.ст.69, 75 КК України, та доходить переконливого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону, але у мінімальному розмірі інкримінованої йому статті кримінального закону у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, без застосування ст. 69, 75 КК України, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 щодо призначення покарання обвинуваченому у виді 5 років позбавлення волі не підлягають задоволенню. На переконання колегії суддів покарання у виді 3 років позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім.

Проте, на переконання колегії суддів із урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, всіх пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України або ст. 75 КК України, пом`якшення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Разом із тим, колегія суддів враховує, що під апеляційного розгляду потерпілій ОСОБА_7 було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду завдану в результаті вчинення злочину, про яку вона заявила у своєму цивільному позові, що вона та її представник підтвердили у судовому засіданні апеляційної інстанції, тому її вимоги заявлені в апеляційній скарзі щодо стягнення сум моральної та матеріальної шкоди колегія суддів залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції в цій частині залишає без зміни.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції розглянув заявлений цивільний позов потерпілої із дотриманням вимог закону та обґрунтовано його задовольнив частково.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Канівського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_10 скасувати у частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)