Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/782/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 08.05.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Стовпинка Олевського району Житомирської області, громадянки України, освіта середня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючої, не інваліда, не депутата, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 17.11.2008 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., 09.10.2012 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, 08.07.2019 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, 01.11.2021 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, 06.12.2021 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
07.05.2021 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_4 , проїжджаючи на гужовій повозці, повз магазин «Продукти», який розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , де побачила за рогом, біля магазину велосипед марки «ARDIS» сіро-зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_5 та вирішила його викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, без розриву в часі, підійшовши до приміщення магазину, повторно таємно викрала велосипед марки «ARDIS» сіро-зеленого кольору, вартістю 1209,69 грн., який стояв біля приміщення магазину «Продукти» та поїхала у напрямку с. Держанівка Коростенського району Житомирської області, розпорядившись викраденим велосипедом на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на вищевказану суму.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, які підтвердила наданими у судовому засіданні показами, ознайомлена із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.
Прокурор у судовому засіданні просить суд врахувати відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та за сукупністю кримінальних правопорушень призначити остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі. Крім того, прокурор просить речовий доказ, а саме велосипед марки «ARDIS» повернути потерпілій та повідомив, що витрати на проведення експертизи відсутні.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, просить призначити міру покарання обвинуваченій на розсуд суду, що стверджується матеріалами справи.
Прокурор, обвинувачена вважають за можливе проведення судового розгляду справи за відсутності потерпілої.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченої, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої у вчиненні даного кримінального правопорушення, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченої, дослідженням матеріалів експертних висновків, речових доказів та дослідженням характеризуючих особу ОСОБА_4 матеріалів та судових рішень за попередні правопорушення.
Прокурором в судовому засіданні надано суду копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 17.11.2008 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850.00 грн., копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 09.10.2012 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.07.2019 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Крім того, прокурор надав у судовому засіданні копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила факти неодноразового засудження її Олевським районним судом Житомирської області за вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
Тому оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої: за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Тому суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження інших кримінальних правопорушень.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Прокурором в судовому засіданні надано копію вироку Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі, тому суд при призначенні міри покарання ОСОБА_4 вважає необхідним застосувати ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов не був заявлений, арешт на майно обвинуваченої не накладався, запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 32, 50, 65, 66, 67, 70, 72, ч.2 ст. 185 КК України ; ст.ст. 100, 349, 370, 373, 374, 376, 392, 394, 393, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 06.12.2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 7(семи) місяців позбавлення волі.
Речовий доказ: велосипед марки «ARDIS» повернути законному власнику ОСОБА_5 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1