КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0006097 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Донецьк, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк сто годин із відбуттям не більш як чотири години на день.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 була незаконного затримана працівниками поліції, оскільки її фактично було затримано о 13 год. 55 хв., а слідчо-оперативна група прибула лише о 17 год. 08 хв. та закінчила огляд о 17 год. 25 хв.
Апелянт вважає, що оскільки ОСОБА_6 протягом п`яти з половиною годин була затримана, тому працівники поліції повинні були скласти протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України або в порядку ст. 263 КУпАП, однак такого протоколу складено не було.
Також захисник зазначає, що під час затримання обвинуваченій не було роз`яснено її права мати захисника, що позбавило її права на захист.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що відомості в протоколі огляду місця події від 19 серпня 2019 року, а саме те, що ОСОБА_6 добровільно видала товар, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки обвинувачена дістала з рюкзака майку за вказівкою представника служби безпеки магазину та в присутності працівника поліції, який її фактично затримав і ще двох інших працівників служби безпеки магазину задовго до приїзду слідчо-оперативної групи.
При цьому, з часу затримання ОСОБА_6 була у пригніченому та шокованому стані і виконала те, про що їй наказали працівники поліції та охорони.
Таким чином, як зазначає захисник, огляд розпочався раніше, до приїзду слідчо-оперативної групи та не уповноваженими на це особами, які не були занесені до протоколу огляду місця події, як учасники слідчої дії, в порушення вимог ч.ч. 3-5 ст. 104 КПК України.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що огляд, який був проведений в порядку ст. 234 КПК України, проводився у приміщенні, яке є приватною власність, однак заяви від уповноваженої особи про дозвіл на проведення огляду та ухвала слідчого судді в матеріалах провадження відсутні.
Також захисник вказує, що копія протоколу огляду місця події не була вручена ОСОБА_6 , що як вважає захисник, є порушенням ч. 9 ст. 236 КПК України, та присутнім особам до початку огляду не було роз`яснено прав.
Таким чином, апелянт зазначає, що фактичне здійснення обшуку під виглядом огляду місця події є істотним порушенням прав людини та основоположних свобод, що має наслідком визнання недопустимими отриманих доказів, а саме протоколу огляду місця події та фото таблиці до нього від 19 серпня 2019 року, а також майки, вилученої відповідно до цього протоколу.
В апеляційній скарзі захисник також звертає увагу на те, що відеозапис з магазину «Епіцентр-К» був отриманий не у встановленому законом порядку, не відображає усіх обставин, оскільки є фактично вирізаними фрагментами та слідством не встановлено на якому технічному пристрої виконаний цей відеозапис та на якому пристрої зроблено його копію, що у сукупності свідчить про недопустимість такого доказу.
Крім того апелянт вказує на те, що відповідно до протоколу огляду предмету від 20 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 186), слідчим було оглянуто тринадцять відео файлів, в той час як матеріали кримінального провадження містять ще один протокол огляду предмету від 20 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 38), де слідчим оглянуто вже дев`ять відео файлів, при цьому обидва протоколи було складено в однаковий проміжок часу з 17 години до 18 години, що як вважає захисник, свідчить про те, що CD-Rдиск отриманий з порушенням чинного законодавства, отже обидва протоколи є недопустимими доказами.
Також захисник зазначає, що під час відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту деякі процесуальні документи не були підписані, що не надавало права слідчому ОСОБА_10 проводити процесуальні дії та відкривати матеріали досудового розслідування.
Апелянт звертає увагу на те, що під час досудового розслідування були також порушені вимови ст. 290 КПК України, які виразились в тому, що ОСОБА_6 було обмежено в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, також їй не було надано для ознайомлення речового доказу, що у своїй сукупності свідчить про не відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження.
Захисник вказує, що в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження повноважень представника потерпілого ОСОБА_11 , а саме довіреності ТОВ «Епіцентр-К» на представництво інтересів.
Крім того, апелянт також зазначає про те, що матеріали кримінального провадження не містять висновку товарознавчої експертизи, що позбавляє суд можливості встановити дійсну вартість викраденого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2019 року, близько обіднього часу, ОСОБА_12 , перебуваючи у приміщенні магазину «Епіцентр», що по вул. Полярній, 20-Д у м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, намагалась таємно викрасти належний ТОВ «Епіцентр-К» товар, а саме: майку для фітнесу жіночу, салатового кольору, вартістю 596, 75 грн.
Після цього ОСОБА_12 , бажаючи довести свій умисел на таємне викрадення майна до кінця, зайшла до примірочної магазину, поклала викрадену річ до рюкзака та, пройшовши лінію кас, намагалася зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак свій умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками служби охорони магазину при виході з приміщення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, та взаємозв`язку.
На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Вирок суду містить формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, аналіз всіх доказів, наданих сторонами кримінального провадження та мотиви і підстави його ухвалення.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на доведеність вини обвинуваченої.
Зокрема, апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 була незаконно затримана, при цьому протокол затримання працівниками поліції складений не був, а проведений огляд місця події фактично є обшуком, що, як вважає захисник, є істотним порушенням прав ОСОБА_6 , що має наслідком визнання недопустимими отриманих в результаті такої слідчої дії доказів.
Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами.
Відповідно до вимог ч. 1, 7 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що працює на посаді інспектора служби безпеки магазину «Епіцентр», 19 серпня 2019 року він отримав інформацію про те, що у примірочній кабінці було знайдено відрізану від одягу бирку та антикрадіжну магнітну кліпсу. Оглянувши відеозаписи, було з`ясовано, що ОСОБА_6 брала з собою у примірочну майку яскраво-салатового кольору, якої потім у її руках не виявилось. У зв`язку з цим, при виході з магазину, ним було зупинено ОСОБА_6 та запропоновано пройти до кімнати охорони. На його пропозицію показати речі, ОСОБА_6 одразу дістала з рюкзака цей неоплачений товар.
Із пояснень обвинуваченої ОСОБА_6 , наданих в суді апеляційної інстанції вбачається, що після того, як її запросили до кімнати охорони магазину, вона, на пропозицію охорони магазину, відкрила рюкзак, побачила в ньому майку, яку дістала з рюкзака та поклала на стіл.
При цьому, ОСОБА_6 не змогла пояснити, яким чином майка опинилась у неї у рюкзаку.
Отже, наведеними доказами спростовуються доводи захисника про те, що ОСОБА_6 була затримана працівниками поліції та що працівниками поліції було фактично проведено її обшук, оскільки на момент приїзду працівників поліції на місце події викрадена майка знаходились на столі в службовому приміщенні охорони магазину «Епіцентр» та у цьому ж приміщенні перебувала ОСОБА_6 , що і було зафіксовано працівниками поліції у протоколі огляду місця події від 19 серпня 2019 року.
У подальшому слідчим цей викрадений товар був вилучений та упакований в пакет без номера з написом Національна поліція України, що також було зафіксовано в протоколі огляду, який був підписаний ОСОБА_6 без зауважень.
Наведене дає підстави вважати, що 19 серпня 2019 року було проведено огляд місця події, а не обшук обвинуваченої, як про те зазначає захисник.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини затримання обвинуваченої іншими особами перебувають поза межами процесуальних дій працівників поліції, а таке затримання не породжує наслідків, передбачених ст. 208 КПК України.
Необґрунтованими апеляційний суд вважає також доводи апелянта про те, що огляд місця події був проведений без ухвали слідчого судді з огляду на таке.
Кримінальний процесуальний закон розмежовує поняття огляд і обшук. Огляд відноситься до першочергових слідчих дій. Обшук проводиться коли вже відомі певні факти чи інші обставини кримінального провадження. Саме це й зумовило передбачення законодавцем можливості проведення огляду місця події до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тобто до початку досудового розслідування, а тому зважаючи на це, така слідча дія не вимагає участі захисника. Проведення обшуку до внесення відомостей до ЄРДР заборонено.
Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.
Таким чином, доводи захисника з приводу недопустимості таких доказів, як протокол огляду місця події з фото-таблицею до нього від 19 серпня 2019 року та майки, яка в подальшому визнана речовим доказом, є безпідставними.
Щодо доводів апелянта про визнання недопустимим доказом відеозаписів з камер спостереження, зафіксованих у магазині «Епіцентр», оскільки вони були отримані не у встановленому законом порядку, то суд першої інстанції надав оцінку таким доводам та правильно зазначив у вироку, що вважає їх безпідставними.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
За умови добровільного надання документів (у тому числі електронних документів) стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.
Як встановлено судом, диск із відеозаписом з камер відеоспостереження з торгового центру «Епіцентр» було надано слідчому в ході досудового слідства представником потерпілого ОСОБА_11 , вказаний CD-R диск був визнаний речовим доказом, долучений до матеріалів досудового розслідування та відкритий стороні захисту.
Отже відеозаписи з камер відеоспостереження з магазину «Епіцентр» є належним та допустимим доказом.
При цьому, як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 27 серпня 2019 року та протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 27 серпня 2019 року, ОСОБА_6 та на той час її захисник ОСОБА_14 були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, клопотань та зауважень не мали, тому твердження захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 було обмежено у ознайомленні з матеріалами кримінального провадження також є безпідставними.
Також суд надав оцінку твердженням сторони захисту про недопустимість, як доказів, протоколів огляду предмету від 20 серпня 2019 року, та правильно зазначив, що та обставина, що слідчим було окремо оглянуто наявні на диску файли, зокрема, спочатку тринадцять, а потім ще один файл, жодним чином не свідчить про незаконність таких слідчих дій.
В апеляційній скарзі захисник також вказує на те, що матеріали кримінального провадження не містять висновку товарознавчої експертизи, що позбавляє суд можливості визначити дійсну вартість майна.
У зв`язку з чим колегія суддів зазначає, що такі доводи сторони захисту були предметом перевірки суду першої інстанції та правильно не були взяті до уваги.
Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року № 10 розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.
Крім того, ч. 1 ст. 242 КПК України визначено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
В той же час, для визначення вартості викраденої майки для фітнесу не потрібно спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
В матеріалах кримінального провадження наявна довідка ТОВ «Епіцентр-К» відповідно до якою вартість фітнес майки жіночої з артикулом № 80877558 складає 596, 75 (без ПДВ).
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано враховано довідку ТОВ «Епіцентр-К», як доказ підтвердження вартості викраденої майки.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що всі докази, якими суд обґрунтовував свій висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для ухвалення обвинувального вироку з кваліфікацією дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді ста годин громадських робіт, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4