УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 337/2101/19
провадження № 51-1921ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком цього ж суду від 02 березня 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується

з вищевказаним вироком суду першої інстанції від 22 грудня 2021 року та порушує питання про його перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 серпня 2022 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали.
Зокрема, у вказаній ухвалі було зазначено, що заявник у касаційній скарзі

на виконання вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскарженого вироку місцевого суду, доводів на обґрунтування зазначеної позиції

з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України не наводив.
Крім того, засуджений, вказуючи на незаконність оскаржуваного вироку

з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилався

на несправедливість призначеного йому покарання, при цьому не наводив доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
При цьому суд касаційної інстанції звертав увагу засудженого, серед іншого, на те,

що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Також, увага ОСОБА_4 зверталася на те, що оскаржуваний вирок місцевого суду ухвалою апеляційного суду було залишено без зміни, однак він не зазначав

у скарзі, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість цієї ухвали з урахуванням підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для її скасування чи зміни.
Крім цього, вимоги засудженого лише про скасування вироку суду першої інстанції

були неповними та не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
До того ж скаржник у прохальній частині скарги не зазначав, що суд касаційної інстанції має зробити з постановленою щодо нього ухвалою апеляційного суду

за наслідками розгляду його касаційної скарги.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не вказував чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Окрім вказаного, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги

взагалі не було додано копій оскаржуваних судових рішень.
У межах наданого строку засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до касаційного суду із заявою, яка по суті є касаційною скаргою у новій редакції, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Зокрема, засуджений у новій скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні вищевказаних вироку місцевого суду від 22 грудня 2021 року та ухвали апеляційного суду

від 18 квітня 2022 року, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування чи зміни.
Крім того, скаржник, як і попереднього разу, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження,

що з урахуванням положень статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, вимоги заявника про зміну оскарженого вироку місцевого суду, ухвалення нового вироку, призначення покарання у виді адміністративного стягнення або штрафу, а також щодо необхідності перерахунку строку відбуття покарання

за попередніми вироками, є суперечливими та, як і минулого разу, не узгоджуються

з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
При тому, що ухвалення нового вироку взагалі не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Також, всупереч положенням ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної інстанції

знову не додано копії оскаржуваного вироку Хортинського районного суду

м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року.
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа

не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на те, що заявником не були виконані вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу

на вирок Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року

щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3