КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційними скаргами власника майна ОСОБА_5 та директора ТОВ «КЖС» ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію зміни власника нерухомого майна, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Відповідно до ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_5 та директор ТОВ «КЖС» ОСОБА_6 , подали апеляційні скарги, які є ідентичні за своїм змістом та в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, за якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту нерухомого майна відмовити.

Щодо строку на апеляційне оскарження апелянти зазначають, що про існування оскаржуваної ухвали суду випадководізнались 10 січня 2022 року, тому вважають, що апеляційна скарга подана в межах встановленого КПК України строку для її подання.

Як вказують апелянти, слідчим суддею не досліджено та не встановлено те, що приміщення, яке продане з торгів в рамках виконавчого провадження (нежитлове приміщення 44/2) та те приміщення, яке належить заявнику (квартира АДРЕСА_2 ) є одним і тим же приміщенням. Жодних реальних доказів «шахрайських дій» в ухвалі слідчого судді не наведено.
Таким чином, слідчий суддя дійшов до передчасних та необгрунтованих висновків про те, що приміщення № 44/2 є тотожним квартирі АДРЕСА_3 . На думку апелянтів, викладене свідчить про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлен нової про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, просять врахувати, що 15 січня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено ухвалу у цивільній справі № 761/975/21 про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 44/2, а також накладено арешт на дане приміщення. Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року дану ухвалу було скасовано з посиланням, в тому числі, на те, що ухвала про забезпечення позову не має використовуватись як перешкода виконанню боргового зобов`язання, забезпеченого іпотекою. Все викладене в повній мірі стосується і оскаржуваної ухвали, яка так само використовується як перешкода зверненню стягнення на предмет іпотеки, який не має жодного відношення до майна потерпілого в кримінальному провадженні.
Також автори апеляційних скарг зазначають, що 19 березня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було повторно накладено арешт на приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 44/2.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року вже після проведення прилюдних торгів, було зупинено стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 03 листопада 2020 року. Однак дану ухвалу також було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року.
Апелянти стверджують, що нерухоме майно, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді не відповідає критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України.
В судове засідання учасники судового провадження не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року пропущений не був, з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Київською міською прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000396, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 квітня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, досудове розслідування в якому здійснює слідче управління Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи в невстановленим досудовим розслідування час та місці, вступили в попередню змову між собою, та розробили план щодо заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, а саме нерухомим майном, після чого діючи кожен згідно відведеної йому ролі, використавши завідомо підроблені документи у період 2019 по 2020 рік заволоділи чужим майном шляхом шахрайства, зокрема приміщенням 44/2 будинку АДРЕСА_1 .
На даний час право власності на приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 , яка в свою чергу передала вказане приміщення в іпотеку ТОВ «КЖС» ().
Постановою старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 01 березня 2021 року зазначене приміщення визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000396.
22 березня 2021 року прокурор другого відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію зміни власника нерухомого мана, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 , із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію зміни власника нерухомого мана, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 .

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000396, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що воно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому на нього необхідно накласти арешт.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 від 01 березня 2021 року правомірно визнане речовими доказами (а.с. 35-36).
Тому твердження апелянтів про те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, є такими, що не грунтуються на матеріалах справи.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене приміщення,врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційних скарг.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи авторів апеляційних скарг стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.
Отже, доводи, на які посилаються в апеляційних скаргах власники майна, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст.174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, мають право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково.
Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги, навіть з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію зміни власника нерухомого мана, а саме приміщення 44/2 будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) залишити без змін, а апеляційні скарги власника майна ОСОБА_5 та директора ТОВ «КЖС» ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1256/2022
Єдиний унікальний номер справи 752/11019/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9 .
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1