Справа №463/1875/22
Провадження №1-кс/463/1259/22
У Х В А Л А

16 березня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 , що погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000019 від 14 березня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

слідчий звернувся з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. З врахуванням обставин кримінального правопорушення, у слідства є достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне провадження. Наявні докази вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку. Вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень, більш м`який запобіжний захід унеможливить запобігання вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що на його думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні проти клопотання заперечили. Вважають, що підозра не обґрунтована, інкримінований злочин підозрюваний не вчиняв. Так, підозрюваний пояснив, що дійсно залишив військову частину, прихопивши з собою зброю, оскільки намагався потрапити на фронт, зокрема у Харківську область, де ведуться бойові дії і проживають його батьки, бабуся. До цього він подав рапорт командиру на переведення у одну із військових частин, де ведуться бойові дії, але йому відмовили, бо він строковик. Він повідомив товаришів по службі, що втікає на фронт, оскільки у небезпеці його рідні. Оскільки його не переводили на місце служби у Харківську область, він вирішив втекти на фронт, взявши з собою зброю. Окрім того, щоб швидше доїхати до бойових дій, він заволодів транспортним засобом автомобілем ВАЗ-21101. Але біля м. Тернополя його зупинили, він пояснив та віддав все, що мав з собою. Зазначає, що хотів захищати країну, дезертирства не вчиняв. У вчиненому розкаюється.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що не погоджується із підозрою, яка висунута його підзахисному. Так, слідством не перевірено доводи підозрюваного про те, що він не вчиняв дезертирство, оскільки залишив військову частину не з метою ухилення від служби, а навпаки, щоб йти захищати Україну і направлявся у район бойових дій, оскільки на Харківщині проживають його рідні. У зв`язку з наведеним просить відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів клопотання, у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, перебуває кримінальне провадження №0000019 від 14 березня 2022 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, в межах якого слідство перевіряє обставини щодо того, що 14 березня 2022 року близько 02 години 00 хвилин солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби Навчального центру Національної гвардії України, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, самовільно, без отримання відповідного дозволу командування, залишив місце служби, будівлю Золочівського професійного ліцею по АДРЕСА_1 , де він тимчасово виконував обов`язки військової служби зі зброєю 5,45 мм автомат Калашникова та боєприпасами до нього в кількості 120 шт. та в подальшому обов`язки військової служби не виконував та проводив час на власний розсуд.

Також вбачається, що ОСОБА_5 14 березня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України

У відповідності до п.«С» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Як бачимо, одною з підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у справі «К.-Ф. проти Німеччини» 27.11.1997 року (заява №144/1996/765/962) ЄСПЛ знову наголошував, що обґрунтованість підозри, наявність якої має служити підставою для арешту, є невід`ємним елементом запобіжної гарантії проти свавільного арешту й затримання й що це передбачено п.«с» ч.1 ст.5 Конвенції. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа ймовірно вчинила правопорушення.

Обґрунтованість підозри у інкримінованому правопорушенні слідство підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання ОСОБА_7 , протоколом обшуку автомобіля, допитами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

При розгляді даного клопотання слідчий суддя вважає, що перелічені вище докази об`єктивно вказують на те, що підозрюваний дійсно причетний до залишення військової частини разом із зброєю. Разом з тим, за положеннями ст.408 КК України з об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. Разом з тим, обов`язковою ознакою цього складу злочину є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби взагалі, назавжди.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження обґрунтованості мети залишення підозрюваним військової частини у воєнний час з наміром ухилитися від військової служби. В той же час, показання свідків, колег по службі підозрюваного, вказують на те, що він заявляв, що втече на фронт, оскільки там де проживають його рідні, ведуться бойові дії. Окрім того, підозрюваний стверджує, що подавав рапорт керівництву про переведення у іншу військову частину у район ведення бойових дій та вів переписку у телефоні із командирами і просив відправити служити у Харківську область, де проживають його рідні, оскільки там ведуться бойові дії.

У відповідності до положень ч.1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя частково погоджується із доводами слідчого про те, що підозрюваний вчинив протиправні дії, які мають отримати належну правову оцінку, а окрім того дійсно існує ризик того, що підозрюваний може уникати від слідства і суду, оскільки такий не має міцні соціальних зв`язків у м. Львові та сам визнає, що без відповідного дозволу залишив військову частину.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Разом з тим, у відповідності до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Отже, виходячи з того, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України слідчий суддя погоджується із доводами слідчого про необхідність обрання до підозрюваного запобіжного заходу, який буде сприяти виконанню ним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами, про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належну поведінку затриманого та виконання ним обов`язків, передбачених ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя також враховує, що підозрюваний є солдатом та проходить строкову військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуває під наглядом і обмежений у пересуванні.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя не вбачає підстав для обрання підозрюваному найтяжчого запобіжного заходу, а тому йому слід обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який з врахуванням покладених на нього обов`язків відповідатиме меті і завданням запобіжного заходу.

А тому клопотання слід задоволити частково і до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк два місяці із покладенням відповідних обов`язків, зокрема, не відлучатися із місця проживання та несення служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 207, 208, 395 КПК України, -

у х в а л и в :

клопотання слідчого задоволити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк два місяці із покладенням наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із місця проживання та несення служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Письмово під розпис повідомити підозрюваного про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 21 березня 2022 року.

Cлідчий суддя ОСОБА_1