Номер провадження: 11-сс/813/729/22
Справа № 521/6713/22 1-кс/521/1731/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку письмового апеляційного провадження, матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2022 року у кримінальному провадженні №0000359 від 18.05.2022 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Антрацит, Луганської області, громадянина України, маючого середню освіту, працюючого без укладення трудового договору, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

В провадженні слідчого відділу ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в одеській області перебуває кримінальне провадження №0000359 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

18.05.2022 року, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.
19.05.2022 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, який є тяжким, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду, тим паче в умовах воєнного стану; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та потерпілого; вчинення нового аналогічного кримінального правопорушення, які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Оскарженою ухвалою судді слідчого відмовлено у задоволенні клопотання слідчого ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000359 від 18.05.2022 року та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 21 години до 07 години наступної доби (окрім переміщення до укриття під час сигналу тривоги в період дії воєнного стану), а також покладено обов`язки, передбаченіч.5 ст.194 КП України.

Обґрунтовуючи рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що прокурором не було надано доказів та фактів існування реальних ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, оскільки органом досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР було проведено чимало слідчих дій, допитані свідки, та в матеріалах провадження відсутні відомості як щодо вплину на них та потерпілого, а також вчинення ним іншого злочину. Слідчий суддя також врахував та зазначив в ухвалі, що ОСОБА_6 вважається не судимим, працює, має сім`ю, виховує і утримує двох малолітніх синів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави. Прокурор зазначає про те, що не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде не співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився та не забезпечив участь підозрюваного в судове засідання. Одночасно від прокурора надійшла заява, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, в порядку письмового апеляційного провадження.

Водночас, відповідно до наявного в матеріалах доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, повноваження адвоката ОСОБА_8 щодо захисту підозрюваного ОСОБА_6 втратили чинність під час звільнення ОСОБА_6 з-під варти. Інших даних щодо представлення прав підозрюваного інших захисником, матеріали провадження не містять.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.1 ст.406 КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність обрання до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, із застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Разом з тим, враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи особу підозрюваного та відсутність фактів порушення умов домашнього арешту.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі доведеності існування факту ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування, слідчий та прокурор не позбавлені права звернутися до слідчого судді у передбаченому законом порядку з клопотанням про обрання підозрюваному більш суворого запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують перебування підозрюваного під домашнім арештом, а підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, відсутні.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2022 року, якою ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, у кримінальному провадженні №0000359 від 18.05.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4