Провадження № 1-кс/947/7247/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2022 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000134 від 05.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 05.04.2022 рокуза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури.
16.06.2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених:
-ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1 КК України за кваліфікуючими ознаками затримання та позбавлення волі людини, вчинене представником держави, з подальшою відмовою визнати факт такого затримання та позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
-ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне проникнення до житла особи, незаконне проведення в ньому обшуку, вчинене службовою особою за попередньою змовою групою осіб;
-ч. 4 ст. 189 КК України за кваліфікуючими ознаками вимога передачі права на майно з погрозою обмеження прав, свобод або законних інтересів потерпілих (вимагання), вчинене службовою особою з використанням свого службового становища за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану;
-ч. 3 ст. 289 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне заволодіння транспортним засобом вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Обставини вчинення кримінального правопорушення зазначені слідчим письмову у клопотанні.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Санкцією ч. 4 ст. 189 КК України визначено можливість призначення покарання за інкримінований злочин у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У приватній власності ОСОБА_5 перебуває земельна ділянка під кадастровим номером :05:014:0147, площею 0,1 га, РНОНМ 53, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку, яка належить підозрюваному для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Слідчий та прокурор до судового засідання не з`явилися. Разом з тим, від прокурора групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

У своєму клопотанні слідчий, просить розгляд клопотання провести за відсутності підозрюваного, з метою забезпечення арешту майна, так як існує загроза його переоформлення, відчуження, поділу або інших дій направлених на приховування незаконних реєстраційних дій.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. ст. 107, 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду клопотання за відсутності власника майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000134 від 05.04.2022 року здійснюється за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,
В рамках вказаного кримінального провадження 16.06.2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1 КК України, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, ч. 4 ст. 189 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України.
Слідчий суддя враховує, що санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна.

При цьому, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та відомостей з Державного земельного кадастру України ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка під кадастровим номером :05:014:0147, площею 0,1 га, РНОНМ 53, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що відносно земельної ділянки, наявна необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із забороною відчуження, розпорядження.
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, беручи до уваги розумність та співрозмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, таке клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000134 від 05.04.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та вчинення реєстраційних дій на земельну ділянку під кадастровим номером :05:014:0147, площею 0,1 га, РНОНМ 53, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали покласти на слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1