Провадження №11-кп/801/581/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
12 липня 2022 рокум. Вінниця
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2022 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочинів та призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 255 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави;
-за ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту набуття даним вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання 17.03.2021 року до набуття даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року апеляційну скаргуобвинуваченої ОСОБА_4 задоволено частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2022 щодо ОСОБА_4 змінено.
Призначено ОСОБА_4 покарання:
-за ч. 2 ст. 255 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.
Покладено на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_4 звільнено з-під варти
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з дня ухвалення вироку суду першої інстанції.
В решті вирок залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2022 року, керуючись ч. 3 ст. 375 КПК України, висловлюю окрему думку.

Ухвалюючи судове рішення, Вінницький апеляційний суд більшістю складу колегії суддів погодився з доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що призначаючи останній покарання, суд першої інстанції не врахував пом`якшуючу її вину обставину вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, та те, що сторона обвинувачення просила в дебатах призначити покарання з урахуванням ст. 69 та 75 КК у виді 5 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку 3 роки, а сторона захисту встановити дещо менший іспитовий строк, однак суд вийшов за межі позицій учасників провадження та призначив покарання, яке погіршує її становище, не мотивувавши не застосування ст. 75 КК України.
Вважаю, що за результатами розгляду апеляційної скарги обвинуваченої, заслуховування її доводів, які були підтримані її захисником, після з`ясування думки інших учасників судового розгляду, зокрема прокурора, який фактично погодився з доводами обвинуваченої та її захисника, у колегії суддів апеляційного суду все-таки не було достатніх юридично-правових підстав для зміни вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2022 щодо ОСОБА_4 , оскільки такий вирок апеляційного суду не повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України внаслідок м`якості, виходячи з наступного.

Так, на має глибоке переконання, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , Вінницький міський суд Вінницької області правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої та обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання. Зокрема судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судима, на обліках у лікаря нарколога не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважав повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів. Також судом не встановлено обставин, що обтяжують її покарання. За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_4 скоїла умисні тяжкі злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин та особливо тяжкий злочин, зухвалість та суспільну небезпеку вчинених злочинів, адже ОСОБА_4 займалася розповсюдженням психотропних речовин та наркотичних засобів, тому суд дійшов правильного та цілком обґрунтованого висновку про те, що їй слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна, оскільки злочини, що скоїла ОСОБА_4 є корисливими. Разом з тим, враховуючи молодий вік обвинуваченої, те, що вона є жінкою, вперше вчинила злочини, а також те, що, співпрацюючи зі слідством, вона не лише сприяла розкриттю вчинених нею злочинів, але й викрила діяльність інших учасників злочинної групи, суд першої інстанції також дійшов цілком правильного та також обґрунтованого переконання, що до ОСОБА_4 можливо застосувати ст. 69 КК України та призначити їй покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкціями ч. 2 ст. 255 та ч. 2 ст. 307 КК України.
Однак, змінюючи судове рішення суду першої інстанції та визначаючи новим вироком обвинуваченій ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України та покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 76 КК України, апеляційний суд не надав належної оцінки характеру та підвищеному ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставинам його вчинення.

За змістом ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст. 69 КК України, зазначивши про правильність даного висновку.

Разом з тим, на моє переконання суд апеляційної інстанції у своєму вироку не зазначив такі обставини справи або дані про особу винної, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених нею злочинів і впливають на пом`якшення покарання.

Вирішуючи питання про можливість звільнення засудженої від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, апеляційний суд не вказав такі суттєві дані про особу ОСОБА_4 , які дають достатні та обґрунтовані підстави для висновку про можливість її виправлення без реального відбування покарання.

Окрім того, звертаю увагу і на те, що водночас одні й ті самі обставини справи чи дані про особу винного не можуть одночасно ураховуватись при застосуванні положень як статті 69 КК, так і ст. 75 КК. Аналогічна правова позиція викладена зокрема в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 466/4884/15-к та від 02.11.2021 року справа № 136/1021/19.

За таких обставин, призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, не відповідатиме принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання, і в цьому випадку є недостатнім.

Враховуючи викладене вище, переконаний, що колегія суддів апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченої мала всі підстави для залишення вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_4 без змін, яке слід було відбувати їй реально.

З огляду на зазначені застереження вирок апеляційного суду не міг бути мною підтриманий.

Суддя ОСОБА_3