В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1336/22

Провадження № 1-кп/348/340/22

14 вересня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження №0000167 від 18.06.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаврилівка, Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з професійно-технічною освітою, який депутатом не обирався, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 18 червня 2022 року приблизно о 15 год. 30 хв., у світлу пору доби, суху погоду, водій обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, керуючи автомобілем марки Ореl Vіvаго, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги із сполученням «Івано-Франківськ - Надвірна», що по вул. Грушевського в с. Назавизів Надвірнянського району Івано-Франківської області, у напрямку до м. Надвірна. Дана ділянка дороги із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, які розділені лінією дорожньої розмітки 1.6 ПДР України, яка переходить у лінію дорожньої розмітки 1.1 ПДР України.

У цей час, назустріч обвинуваченому ОСОБА_4 , зустрічною смугою руху, у напрямку до м. Івано-Франківськ, рухався автомобіль марки Мегсеdеs-Веnz Sргіntег, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

У салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_5 на передньому пасажирському сидінні перебувала потерпіла ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_4 , рухаючись прямою ділянкою дороги, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, у зв`язку із чим проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив косе зустрічне блокуюче зіткнення із правою передньою частиною автомобіля марки Мегсеdеs-Веnz Sргіntег, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5. згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9, де вказано, що водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.3, в якому йдеться про те, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки у нижній третині, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорював, та суду пояснив, що він 18 червня 2022 року в с. Назавизів випив горілку, більше ніж 100 грамів, оскільки на початку червня отримав звістку про загибель сина на війні. Після обіду сів за кермо свого автомобіля та поїхав додому в м. Надвірна. Під час руху по вул. Грушевського в с. Назавизів втратив уважність, виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з зустрічним автомобілем. Внаслідок ДТП пасажирка іншого автомобілю отримала тілесні ушкодження. Потерпілій він відшкодував понесені витрати, також відшкодував збитки власнику автомобіля Мегсеdеs-Веnz Sргіntег, сплатив судові витрати за проведені експертизи. Визнає, що ДТП та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій відбулося через те, що він в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем. Раніше він не допускав подібних випадків. В скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати. Обіцяв, що в подальшому такого не повториться.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. З урахуванням тяжкої трагедії загибелі сина напередодні, щирим каяттям, активним сприянням розкриттю злочину, добровільним відшкодування завданих збитків та судових витрат у справі, просив призначити покарання з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Потерпіла ОСОБА_6 у судових засіданнях участі не приймала, 18.08.2022 року подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, збитки їй відшкодовано в повному обсязі, від цивільного позову відмовилась, просить суд обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати та призначити йому покарання м`яке, ніж передбачено законом.
У судових дебатах та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що вину у вчиненому визнає повністю, щиро розкаюється, при призначенні покарання просить суд суворо не карати, зобов`язався в подальшому подібного не скоювати.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.
Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, заяву потерпілої, думку прокурора, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч.1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів щодо такого притягнення, добровільно повністю відшкодував завдану шкоду, судові витрати за проведені експертизи, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно.
Також суд враховує, що на початку червня 2022 року обвинувачений отримав звістку по загибель сина ОСОБА_7 під час виконання бойового завдання, що підтверджується копіями сповіщення № 35 від 07.06.2022 року.
Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, вчинення злочину вперше, повне відшкодування шкоди потерпілій, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, ураховуючи думку потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати та призначати покарання, м`якше, ніж передбачене законом, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 КК України.
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Застосовуючи положення ст. 69 КК України суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України є необережним нетяжким злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів щодо такого притягнення, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, напередодні отримав звістку про загибель сина.
Також суд бере до уваги, що згідно з заявою потерпілої ОСОБА_6 обвинувачений відшкодував їй завдані збитки у повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру до нього вона не має, цивільний позов заявляти наміру не має. Та просить обвинуваченого суворо не карати та призначити йому покарання м`якше, ніж передбачене законом.
Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, відшкодував завдану його діями шкоду, щиро розкаявся у вчиненому.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.
Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України за цей злочин, а саме штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Згідно з ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.
Враховуючи, що злочин вчинений обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Цивільний позов не заявлявся.
Щодо процесуальних витрат на залучення експерта у загальному розмірі 6796,08 грн., то такі сплачені обвинуваченим згідно квитанцій № ПН2570033 від 26.08.2022, № ПН2570024 від 26.08.2022, № ПН2570041 від 26.08.2022, № ПН2570048 від 26.08.2022.

Суд у порядку ч.4 ст.174 КПК України скасовує арешт, накладений на транспортні засоби.
Долю речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Керуючись ст. 349, 369, 370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2022 р., на автомобіль марки Ореl Vіvаго, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ автомобіль марки Ореl Vіvаго, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути належному володільцю ОСОБА_4 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2022 р., на автомобіль марки Мегсеdеs-Веnz Sргіntег, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речовий доказ автомобіль марки Мегсеdеs-Веnz Sргіntег, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути належному володільцю ОСОБА_5 .
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1