Справа № 464/4480/22
пр.№ 1-кп/464/439/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/4480/22, внесене 12.09.22. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Будапешт Угорщина, без місця реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 , -

з участю його сторін, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 11 вересня 2022 року о 20.30 год. на АДРЕСА_2 , майючи умисел на придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в сміттєвому баку, придбав, знайшовши, 51 патрон, що є бойовими припасами до бойової нарізної вогнепальної зброї, та у подальшому носив їх, помістивши у свій рюкзак, таким чином зберігаючи без передбаченого законом дозволу до 12.09.22. 12.09.22. о 18.05. під час огляду місця події по АДРЕСА_2 працівниками ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області у ОСОБА_3 було виявлено та вилучено 51 патрон калібру 5.45х39 мм до автоматів та кулеметів системи «Калашникова», з яких 35 з маркуванням « НОМЕР_1 », « НОМЕР_2 », що мають кулі зі стальним сердечником (ПС), 16 - з маркуванням «3-90», «3-82», що мають кулі трасуючі, та є боєйовими припасами до бойової нарізної вогнепальної зброї, придатні до стрільби.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу (незаконне поводження з бойовими припасами), тобто злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся, просив вибачення та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що на смітнику знайшов пакет з патронами, кількість яких не рахував, але їх було багато, поклав їх собі в рюкзак та вирішив здати на пункт прийому металобрухту. По прибуттю в пункт йому повідомили, що патрони діючі і не приймують такі як метал. Він, розуміючи це, пішов з метою віддати комусь за пляшку спиртного чи сигарети. Проте був затриманий працівниками поліції, які виявили і вилучили у нього знайдені патрони. Просить суд суворо не карати, адже поганого на меті не мав, окрім вживання алкоголю й паління. Під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину. Запевняє, що не вчинить нового кримінального правопорушення.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 вчиненні зазначеного злочину повністю доведена, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак, дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, т.я. він вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу (незаконне поводження з бойовими припасами).

При визначенні виду та міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопоуршень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи такі обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України, є тяжким; особу обвинуваченого, який судимості не має; є неодруженим, тривалий час не працює; не має на утриманні осіб, відсутність стійких соціальних зв`язків; хронічні захвоюрвання відсутні; під наглядом в медичних установах не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження кримніальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання, яке прямо передбаче санкцією статті, в мінімальному його розмірі з урахуванням обставин провадження, позбавлення волі на строк три роки.

За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 378/256/20 висловлено правову позицію про те, що загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинувачений, який судимості не має, вчинивши вказаний злочин, як встановив суд, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю вчиненого, на чому наголосив прокурор під час судового слідства та про що зазначено в обвинувальному акті. Також під час судового розгляду установлено, що обвинувачений, який проявив бездоганну процесуальну поведінку, усвідомив вчинене та висловив осуд своєї поведінки.

Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в максимальному його розмірі, визначеному ч.4 ст.75 КК України, не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості кримінального правопорушення та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення. Таке звільнення надасть можливість обвинуваченому, про що запевняв суд, змінитись в кращу сторону і щодо способу життя, і щодо поведінки, та виправдати довіру суду.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

З ОСОБА_3 в користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за проведення експертизи зброї в сумі 1510,24 грн.

Щодо речових доказів 51 патрону калібру 5.45 мм, визнаних постановою слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 13.09.22., що знаходяться в камері зберігання речових доказів та за висновком експертизи зброї від 23.09.22. є придатними, то суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді, зокрема, позбавлення волі. Згідно з ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Санкція статті, за якою кваліфіковано умисні дії обвинуваченого, передбачає покарання у виді позбавлення волі. Речові докази патрони є предметом злочину. За таких обставин, з урахуванням ст.100 КПК України, до вказаного речового доказу слід застосувати спеціальну конфіскацію, передавши для потреб Збройних Сил України відповідно до розпорядження КМ України «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» № 186-р від 26.02.22.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, не застосовувались.Підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому з урахуванням відсутності клопотань з боку обвинувачення, бездоганної поведінки ОСОБА_3 під час судового провадження та призначеного покарання відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1510,24 грн.

Речові докази 51 патрон калібру 5.45 мм (постанова слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 13.09.22.), які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області, передати для потреб Збройних Сил України відповідно до розпорядження КМ України «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» № 186-р від 26.02.22.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_5