ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали клопотання про продовження строків запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.04.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 04 червня 2022 року, включно,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04.2022, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 04 червня 2022 року, включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04.2022, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти в залі суду негайно.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор не зазначив про існування хоча б одного із передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків; не виклав обставин, на підставі яких дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків; не посилався на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Істотно порушуючи вимоги пунктів 2) і 3) ч. 1 ст. 194 КПК України, суд не встановив докази і не звернув увагу на відсутність доказів про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що прокурор не вказав на хоча б один із цих ризиків. Також прокурор не доказав недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Загалом в оскаржуваній ухвалі суду не зазначено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою та не вказано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Тримання під вартою застосовано судом, на думку апелянта, виключно на підставі можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Апелянт також зазначив, що питання про те чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції про те, що місцевий суд обґрунтовано врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі від семи до десяти років. Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочину давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на потерпілу та свідків, які на час постановлення ухвали про продовження строку тримання під вартою, ще не допитані судом. Тяжкість покарання також збільшує ймовірність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також, колегія суддів вважає, що місцевий суд врахував належним чином особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він раніше не судимий, тяжкими захворюваннями не страждає, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано врахував, що ризики, наведені прокурором є дійсними та триваючими, на даний час суттєво не зменшились та виключають можливість, на даний період часу, зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду не зменшився, оскільки можлива суворість покарання у виді позбавлення волі, в разі доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечним ніж переховування та втеча і ризик незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як на теперішній час вони ще не допитані судом.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, коли судовий розгляд справи ще не розпочався, суд вважав їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам і з таким рішенням погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та обвинуваченим не доведено.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд належним чином врахувавши встановлені обставини кримінального провадження з урахуванням даних про особу обвинуваченого, в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, а тому суд вважав необхідним задовольнити клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу і з цим висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом також враховується правова позиція, висловлена Європейським судом з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, згідно з якою зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Тому, на думку суду, у розумінні практики Європейського суду з прав людини хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Також, відповідно указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2119-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. На думку колегії суддів апеляційного суду дана обставина лише збільшує вказані ризики.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі вищезазначеного та з урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.04.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, до 04 червня 2022 року, включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: