Справа №574/559/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/806/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА
Іменем України

14 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 574/559/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2022 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки ухвала суду є незаконною і постановлена з грубим порушенням норм КПК, прокурор звернувся до суду поза межами строку досудового розслідування, тому ОСОБА_7 не перебуває ні в статусі підозрюваного, ні в статусі обвинуваченого, а прокурор ОСОБА_10 втратила свій процесуальний статус у кримінальному провадженні. Участь захисника за призначенням для ОСОБА_7 обов`язковою не була, так як він мав захисників ОСОБА_11 та її і наполягав на їх участі, а підготовче судове засідання не є окремою процесуальною дією. Захисник за призначенням не вжив жодних дій по захисту ОСОБА_7 , а суд не повідомив її своєчасно про судове засідання, чим було порушено право останнього на захист.

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК.

Прокурором подано клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з наявними ризиками передбаченими п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24:00 18.03.2022 без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що у судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою і переважили б ризики, передбачені ст. 177 КПК, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру і тяжкості інкримінованого йому злочину, кореспондується з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками та свідчить про недостатність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. Згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК розмір застави ОСОБА_7 судом не визначався.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу суду, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого; при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК (ч. 3 ст. 315 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Зокрема, згідно клопотання прокурора та ухвали суду першої інстанції ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, а саме у тому, що 02.07.2021 близько 14:20, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Chevrolet Aveo, д. н. з. НОМЕР_1 в напрямку м. Конотопа автодорогою сполученням «Батурин-Конотоп-Суми», де на ділянці 73 км + 500 м неподалік с. Чернеча Слобода Конотопського району проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Toyota Hilux, д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті ДТП водій ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Таким чином ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні (обвинувальний акт щодо нього переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК ч. 2 ст. 42 КПК) і обґрунтованість вказаного вище пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку чи іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності (чи відсутності) передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

За вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, яке призвело до загибелі людини, законом України про кримінальну відповідальність встановлене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10-ти років, а тому існують реальні ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігти передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Так, відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Беручи до уваги зазначене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився і є актуальним, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, ризик втечі, як зазначалось вище, має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови», §58). При цьому серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема в справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні ризику незаконного впливу на свідків, необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де ЄСПЛ зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно; вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Доводи захисника обвинуваченого, що згідно доручення захисник за призначенням мав прибути в кабінет судді, а не до залу судових засідань як на те відмічалося в ухвалі суду, а отже і знаходитись в залі суду під час обрання запобіжного заходу 18.01.2022 захисник за призначенням не мав, слід відхилити, оскільки перед початком слухання секретар судового засідання або судовий розпорядник з`ясовує явку учасників судового процесу, які прибули в зазначений час за вказаною адресою і запрошує їх до зали судового засідання

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що прокурор в суд звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою поза межами строку досудового розслідування, оскільки дотримані вказані вище вимоги кримінального процесуального закону та вірно визначений строк дії ухвали.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення строків досудового розслідування, то строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні востаннє був продовжений 25.08.2021 до трьох місяців постановою керівника Конотопської окружної прокуратури до 03.10.2021 включно, а обвинувальний акт направлений до Буринського міськрайонного суду 07.09.2021, тобто до спливу строку досудового розслідування, потім прокурором були направлені клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що підготовче судове засідання не є окремою процесуальною та невідкладною дією для залучення захисника за призначенням, не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають, оскільки відповідно ч. 1 ст. 53 КПК суд залучає захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому ст. 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може з`явитися до судового засідання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Буринського районного суду від 22.11.2021 під час підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24:00 20.01.2022.

Відповідно ч. 3 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому розгляд питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу можливо вважати невідкладною процесуальною дією. При цьому необхідно зауважити, що захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у підготовче судове засідання 17.01.2022 не з`явилися, кожен на адресу суду направив клопотання про перенесення судового засідання.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу», суб`єктами права на безоплатну вторинну правову допомогу, які мають право на захист від обвинувачення та складення документів процесуального характеру, є особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно положень КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії.

У зв`язку з тим, що завчасно повідомлений захисник не зміг прибути для участі у проведенні процесуальної дії, а тому у визначені кримінальним процесуальним законом строки кримінальне провадження мало терміновий характер і зволікання у її вирішенні могло призвести до серйозної судової помилки, у тому числі і безпідставного звільнення ОСОБА_7 з-під варти у не процесуальний спосіб без наявності будь-якого судового рішення, а також можливого притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. З метою забезпечення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 судом було постановлено ухвалу, якою доручено відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням при проведенні окремої процесуальної дії та забезпечити його прибуття у зазначені в ухвалі час і місце для участі у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно ч. 3 ст. 183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування (продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою може не визначати розмір застави у випадку, передбаченому ч. 4 цієї статті, що в даному випадку мало місце, а беручи до уваги характер злочинного протиправного посягання, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано не визначив заставу.

Твердження сторони захисту про відсутність доказів того, що ОСОБА_7 причетний до події кримінального правопорушення, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, дослідження будь-яких доказів щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, окрім як дослідити клопотання про обрання запобіжного заходу та ухвалу суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що до клопотання не додано копії матеріалів на обґрунтування прокурором свого клопотання, хоча і мають місце, але суттєво не впливають на правильність застосування судом запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки суд першої інстанції керувався ч. 3 ст. 315 КПК і не міг впливати на прокурора.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом при вирішення клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави були дотримані вимоги ст. 177, 178 КПК.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді судом питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409 і ч. 2 ст. 412 КПК).

Зважаючи на наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від суду та незаконного впливу на свідків, необхідність забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2022 відносно ВИХТАРА ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4