Справа № 1304/5081/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/811/5/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю:

потерпілого - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року,

встановила :
Цим вироком

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, пенсіонерку, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України та від покарання у зв`язку з закінченням строку давності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. У решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Згідно вироку, підсудна ОСОБА_8 08 жовтня 2011 року, біля 13 години, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин ображала ОСОБА_6 непристойними словами, наносила удари руками по обличчю, голові, дряпала нігтями по обличчю, здушувала руками шию, чим заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, шиї, синець на лівій руці, які згідно акту судово-медичного обстеження № 2710 від 10 жовтня 2011 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в судовому засіданні вина підсудної ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена повністю, а її дії слід кваліфікувати за вказаною статтею КК України, оскільки вона заподіяла потерпілому легке тілесне ушкодження.

Невизнання підсудною ОСОБА_8 вини - це обрана нею правова позиція захисту. Показання ОСОБА_8 спростовуються поясненнями потерпілого та свідка, які є послідовними впродовж усіх судових слухань, перевірені судом, відповідають обставинам справи та іншими зібраними у справі доказами, зокрема, висновку експерта щодо нанесення тілесних ушкоджень 08.10.2011 р. їх локалізації, та наслідків.

Судом не здобуто доказів, що такі тілесні ушкодження ОСОБА_6 міг отримати в інший спосіб від невідомих осіб, як про це зазначає підсудна.

У судовому засіданні ОСОБА_8 визнала, що 08.10.2011 р. під час конфлікту в квартирі могла дати ляпаса по обличчю ОСОБА_6 .

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважав, що факт скоєння злочину та винність підсудної у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

На даний вирок засуджена ОСОБА_8 подала апеляцію в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що жодного злочину не вчиняла, а 10.11.2011 і 27.10.2011 саме ОСОБА_6 у кв. АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження.

Зазначає, що скарга в порядку приватного звинувачення ( ст. 27 КПК України в редакції 1960 року) була подана ОСОБА_6 коли відносно нього було порушено кримінальне провадження саме за її побиття. Однак відносно нього постановою Галицького районного суду м. Львова від 16.02.2016 (справа № 1/463/11) за ч.1 ст. 125 КК України була закрита на підставі п.5 ч.1 ст. 71 КПК України.

Наголошує, що матеріалами справи і в судовому засіданні суду першої інстанції не було підтверджено її вини у скоєнні злочину, за ч.1 ст. 125 КК України. У неї з ОСОБА_6 дійсно були конфлікти на побутовому ґрунті спричинені житловим спором.

Звертає увагу, що дані зазначені в акті судово-медичного обстеження сформовані на підставі слів ОСОБА_6 , які були записані дільничним експертом міліції, а не по фактичним даним і експерт зазначив про можливість утворення тілесних ушкоджень, тобто однозначного ствердження немає. Крім того документів ОСОБА_6 про лікування тілесних ушкоджень не мав, працював і ще позов подав та лише в суді повідомив про інвалідність 3 групи.

На думку апелянта вирок має ґрунтуватися на доказах здобутих у судовому засіданні, а не на припущеннях. Покази свідка ОСОБА_9 по справі різняться.

ОСОБА_8 в суд апеляційної інстанції не прибула, була повідомлена про розгляд справи, попереднє судове засідання було відкладено за її клопотанням, в апеляції вимог про погіршення становища засудженої не ставиться відтак колегія суддів дійшла переконання про можливість розгляду її апеляції без участі засудженої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника про відмову у задоволені апеляційних вимог засудженої та необхідність залишення вирок суду першої інстанції без зміни, розглянувши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому їй злочині, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Твердження засудженої ОСОБА_8 про те, що суд необґрунтовано визнав її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції.

У судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_9 (брат потерпілого) та виникло питання щодо суперечливості показань свідка в частині його дій після конфлікту, зокрема, він пояснив, що достименно за спливом майже 10 років не пригадує, чи 08.10.2011 р. після побиття в квартирі залишився він чи брат, оскільки такі сварки і непорозуміння тривали досить часто. ОСОБА_9 настоює, що сам факт нанесення тілесних ушкоджень він запам`ятав дуже добре. Суд детально досліджував ці обставини, відтворював звукозапис судового засідання від 25.05.2020 р., під час якого попереднім складом суду допитувався означений свідок. Суд надав віри показанням свідка ОСОБА_9 , який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, про те що 08.10.2011 р. біля 13 години дійсно мав місце побутовий конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , під час якого остання нанесла потерпілому легкі тілесні ушкодження. Показання свідка в цій частині не впливають на доказування щодо обставин нанесення легких тілесних ушкоджень і суд надав таким віри.

У висновку експерта зазначається, що під час огляду потерпілого ОСОБА_6 окрім інших пошкоджень, виявлено на боковій поверхні шиї справа два синці смугастої форми розмірами 0,3 х 0,3 см. та 0,2 х 3,5см.; в цій же ділянці є садно смугастої форми 0,2 х 1,5 см.; в підщелеповій ділянці справа є синець смугастої форми 0,2х 2 см., що за показаннями потерпілого та свідка відповідають обставинами справи та подіям 08.10.2011щодо нанесення тілесних ушкоджень у спосіб царапання обличчя нігтями.

Постановою від 10.09.2012 року про порушення кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 08.10.2011 р. , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, шиї, синець на лівій руці, які відносяться до легкого тілесного ушкодження (т. 1, а.с. 30).

Відтак винуватість підсудної ОСОБА_8 стверджується і матеріалами Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відмову у порушенні кримінальної справи та постановою від 17.10.2011 року.

Судом першої інстанції не було здобуто доказів, що такі тілесні ушкодження ОСОБА_6 міг отримати в інший спосіб від невідомих осіб, як про це зазначає підсудна.

Згідно з приписами ст. 27 КПК України у справі про злочин, передбачений ст. 125 КК України обвинувачення належить підтримувати потерпілому.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності із вказаними вимогами закону суд всебічно, повно і об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності, безпосередньо дослідив докази, надавши їм правильну оцінку.
Відповідно до ст.125 КК України, підставою кримінальної відповідальності за легке тілесне ушкодження є умисні дії. Умисел це психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків, яке складається з усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння, передбачення його суспільно небезпечних наслідків, бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання.
З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд першої інстанції оцінивши докази у їх сукупності дійшов вірного висновку про те, що факт скоєння злочину та винність підсудної у вчиненні злочинних дій доведені повністю.
Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, як щодо оцінки доказів у справі, так і юридичної кваліфікації дій ОСОБА_8 .
При розгляді справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінально-процесуального чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляції. Постановлений по справі вирок є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляцію засудженої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч.1 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Головуючий:

Судді: