Справа № 461/2035/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко
Провадження № 11-сс/811/403/22 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
представника володільця майна - адвоката ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.
На ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого та накласти арешт на автомобіль марки МАN, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп марки «Кгоnе», моделі «SDP-27» д.н.з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки МАN, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію причепа марки «Кгоnе», моделі «SDP-27» д.н.з НОМЕР_2 шляхом заборони користування, розпорядження ними чи їх відчуження.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що в автомобілем марки МАN, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Кгоnе», моделі «SDP-27» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , здійснювалось перевезення одягу та взуття загальною вагою 7604,5 кг, а також митної декларації типу СМR де відправником майна є підприємство «Langowska Logistics» м. Варшава, Республіка Польща, а отримувачем є благодійна організація «Львів Волонтер», декларацію про перелік товару, що визнається гуманітарною допомогою підписану водієм ОСОБА_10 в якій міститься завідомо неправдива інформація.
Вилучений транспортний засіб використовувався для транспортування товару, який згідно документів визнавався гуманітарною допомогою може підлягати спеціальній конфіскації на підставі ч. 1 ст. 96-2 КК України, як засіб вчинення кримінального правопорушення. Також даний транспортний засіб є речовим доказом.
Зазначає, що у випадку виявлення спеціалістами Львівської митниці Держмитслужби вилученого товару в ході проведеного обшуку автомобіля невідповідності вимогам товаросупровідних документів на гуманітарний вантаж відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 174 від 01.03.2022 «Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану», в діях перевізника та власника товару можуть міститись ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 212, 358 КК України та ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 щодо законності судового рішення, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Ухвала слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів судового провадження 27.04.2022 до ЄРДР за № 0000151 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: невстановлені особи діючи за попередньою змовою підробили документи та ввезли на територію України товари під виглядом гуманітарного вантажу.

10 травня 2022 року слідчий слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно, в якому просив накласти арешт на вилучене в ході обшуку майно: спеціалізований напівпричіп марки «Krone», моделі «SDP-27», номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтво серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу спеціалізовано напівпричіпу марки «Krone», моделі «SDP-27», номерний знак НОМЕР_2 ; спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», номерний знак НОМЕР_1 , ключі до даного транспортного засобу; свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію спеціалізованого вантажного сідлового тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя покликався на те, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження того, що дане майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення або є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Всупереч доводам сторони обвинувачення зазначені в клопотанні транспортні засоби не є і не можуть бути засобами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, тому що не використовувались при можливій підробці документів.

Слідчий суддя не погодився з доводами сторони обвинувачення про те, що транспортні засоби необхідні для встановлення місця розвантаження та зберігання інших задекларованих в декларації про перелік гуманітарної допомоги речей, оскільки транспортні засоби не містять відомостей, що могли бути використані, як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та не містять жодної інформації про обставини його вчинення та причетних інших співучасників кримінального правопорушення.

Обшук та огляд цих транспортних засобів в передбаченому КПК порядку зафіксував всі необхідні відомості для встановлених необхідних слідству обставин. Тому слідчий суддя дійшов висновку, що арешт транспортних засобів не відповідає меті арешту (з метою збереження речового доказу) і його завданню.

Із врахуванням того, що слідчий всупереч ч. 1 ст. 173 КПК України не довів необхідності застосування арешту та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а також того, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене майно є доказом кримінального провадження, та всупереч ч. 1 ст. 170 КПК України того, що існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується.

Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження того, що дане майно на яке слідчий просить накласти арешт, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення або є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.
З врахуванням зазначених положень закону, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови в накладенні арешту на майно, оскільки прокурором не наведено законних підстав для цього, й своє рішення слідчий суддя належним чином мотивував.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

З огляду на викладене підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року про відмову в накладенні арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3