Справа № 473/1260/22
Номер провадження 1-в/473/154/2022
УХВАЛА
Іменем України

"20" червня 2022 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» /надалі Вознесенська ВК №72/, яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 14 липня 2017 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч.2 ст.121 КК України до 07 років позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №501/1245/17, провадження №1-кп/501/110/2017/, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/2403/19, провадження №1-в/473/158/2019/ зараховано строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 21 вересня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу:
прокурор ОСОБА_5

представник ДУ «Вознесенська ВК №72» ОСОБА_6

адвокат ОСОБА_3

засуджений ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 14 липня 2017 року /єдиний унікальний номер судової справи №501/1245/17, провадження №1-кп/501/110/2017/ ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.121 КК України та йому було призначено основне покарання в виді 07 років позбавлення волі. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/2403/19, провадження №1-в/473/158/2019/ засудженому ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 21 вересня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 19 квітня 2017 року. Кінець строку 18 листопада 2023 року.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20 квітня 2017 року.
З 09 жовтня 2017 року відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».
За весь період відбування покарання має 03 заохочення /останнє 02 січня 2019 року/ та 02 стягнення, які погашено у встановленому законом порядку.
19 травня 2021 року засуджений ОСОБА_4 розглядався на комісії щодо можливості застосування до нього пільги ст.82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією засуджений ОСОБА_4 06 липня 2021 року був притягунутий до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених речей, тобто саморобного зарядного пристрою, який у нього був вилучений працівниками Державної установи «Вознесенська ВК №72» 02 липня 2021 року. За порушення пункту четвертого розділу другого Правил внутрішнього розпорядку відносно засудженого ОСОБА_4 за скоєне порушення застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді догани.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2020 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/1700/20, провадження №1-в/473/175/2020/, яка набрала законної сили 19 червня 2020 року, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, в порядку ст.82 КК України, на обмеження волі було відмовлено, в зв`язку з тим що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2021 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/1914/21, провадження №1-в/473/156/2021/, яка набрала законної сили 03 серпня 2021 року, відповідно до ухвали від 03 серпня 2021 року Миколаївського апеляційного суду /провадження апеляційної інстанції №11-кп/812/611/21/, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання, в порядку ст.81 КК України, було відмовлено, оскільки засуджений ОСОБА_4 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
За період з 02 червня 2021 року по 20 червня 2022 року засуджений ОСОБА_4 заохочень та стягнень не мав. Крім того, засуджений ОСОБА_4 в порядку ст.133 КВК України визнавався злісним порушником встановленого порядку відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_4 тільки під контролем адміністрації установи дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи.
Був працевлаштований в майстерні установи з 25 квітня 2018 року, за що і заохочувався, але звільнився за власним бажанням. Участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. У відділенні веде пасивний спосіб життя.
Загалом за характером спокійний та врівноважений, до засуджених не конфліктний, але не завжди дотримується правомірних відносин з персоналом установи.
Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, дотримується санітарно-гігієнічних норм.
Підтримує зв`язок з рідними, шляхом отримування посилки та передачі. У скоєному злочині, зі слів засудженого ОСОБА_4 , розкаюється.
Заслухавши думку прокурора та пояснення засудженого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_3 відносно засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_4 в період відбування покарання двічі піддавався стягненням за зберігання заборонених речей /металеву пластину, а також саморобний зарядний пристрій/.
Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_4 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_4 зняті у установленому законом порядку, але висновок про сумлінну поведінку і ставлення до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.
Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини другої статті 81 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_4 не доводять того, що засуджений ОСОБА_4 протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то клопотання адвоката ОСОБА_3 відносно засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 14 липня 2017 року за ч.2 ст.121 КК України до 07 років позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №501/1245/17, провадження №1-кп/501/110/17/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.
Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського
міськрайонного суду ОСОБА_1