КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 26 квітня 2022 року в режимі відеоконференцзв`язку клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника Янез ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року,

за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,
представника
власника майна
адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 майно згідно із переліком у клопотанні.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник Янез ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року, скасувати її, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Щодо строку на апеляційне оскарження, зазначає, що слідчим суддею розглянуто клопотання 21 січня 2022 року без участі власника майна чи його представника, копію ухвали не направлено, а отримано представником 11 лютого 2022 року в приміщенні Печерського районного суду м. Києва, апеляційну скаргу подано16 лютого 2022 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм КПК України.

Зазначає, що клопотання подано з порушенням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки майно вилучено 23 грудня 2021 року, а клопотання подано 04 січня 2022 року.
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення власника майна про розгляд клопотання.
Окрім того, ухвалою слідчого судді заборонено вилучати мобільні телефони, планшети, інші засоби зв`язку, грошові кошти, однак слідчим вилучено ноутбуки, мобільний телефон, водночас слідчим суддею накладено на них арешт.
Також представник зазначає, що слідчим неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, а Янез ОСОБА_9 не вручено повідомлення про підозру, а тому арешт накладено незаконно.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 червня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002990, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 366,ч.ч.1,2 ст. 375, ч. 2 ст.376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 384, ч. 4 ст.27 ч. 2 ст. 384, ст. 386, ч. 1 ст. 396 КК України.
23 грудня 2021 року в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 вилучено речі та документи.
Постановою заступника начальника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 23 грудня 2021 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002990.
04 січня 2022 року прокурор офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року клопотання прокурора задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0002990 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до правильного висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, збереження майна, як речових доказів та проведення стороною обвинувачення експертиз під час досудового розслідування, на вилучене майно, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України необхідно накласти решт.
Вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою заступника начальника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 23 грудня 2021 року визнано речовим доказом (а.с. 208-214), відтак є предметом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 366,ч.ч.1,2 ст. 375, ч. 2 ст.376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 384, ч. 4 ст.27 ч. 2 ст. 384, ст. 386, ч. 1 ст. 396 КК України.
Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права Янез ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не приймаються до уваги, оскільки арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведені обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Щодо доводів захисника про незаконність накладення арешту на ноутбуки та мобільні телефони, то слід зазначити, що за інформацією прокурора у судовому засіданні, щодо вказаних предметів на даний час проводиться технічно-комп`ютерна експертиза.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику Янез ОСОБА_5 , - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року,- залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Янез ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/35/22-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/1727/2022 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК