Справа № 346/2248/22
Провадження № 1-кп/346/498/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/498/22, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.05.2022 року за № 0000318 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, українця, громадянина України, не працює, розлученого, на утриманні 2 малолітніх дітей, судимого:

- вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.12.2020 року за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин (покарання не відбув);

- вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.01.2022 року за ч. 2 ст. 389 КК України, на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання визначено у виді арешту на строк 1 місяць 6 днів (покарання не відбув),

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
Обвинувачений, будучи засудженим вищевказаними вироками Коломийського міськрайонного суду від 28.12.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України та від 28.01.2022 року за ч. 2 ст. 389 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Так, 28.05.2022 року близько 13:15 год. обвинувачений, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, знаючи про те, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, Указу Президента України № 64/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 року в Україні введено воєнний стан, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до під`їзду будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки шляхом вільного доступу викрав велосипед марки «Azimut» червоно-білого кольору, який знаходився біля сходової клітки на першому поверсі вказаного будинку, вартістю 3 037 грн., та який є власністю потерпілої ОСОБА_6 . Після цього, обвинувачений місце вчинення кримінального правопорушення покинув та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду в зазначеному розмірі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті. При цьому обвинувачений пояснив, що у вказаному будинку проживає його мати та двері до під`їзду якого були відчинені, йому також відомо код для їх відкриття при необхідності. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати, врахувавши, що завдана шкода ним відшкодована в повному обсязі та потерпіла не має до нього жодних претензій, він є учасником бойових дій, впродовж 3 років перебував на війні, внаслідок поранення та контузій лежав в госпіталі, має на утриманні двоє малолітніх дітей, а з приводу стану його здоров`я (провалів пам`яті) має намір лікуватися. Просить призначити йому покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки покарання за попереднім вироком вважає відбутим, оскільки зі 120 годин громадських робіт відпрацював 60 годин, а решта, що залишилися (що складає 36 днів) вже відбув в СІЗО.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, просить не притягувати обвинуваченого до кримінальної відповідальності, оскільки останній повністю відшкодував заподіяну їй майнову шкоду та компенсував моральну, претензій до нього потерпіла не має (а.п. 16).
На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення майна (крадіжку) потерпілої ОСОБА_6 повторно, вчиненому в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином.
Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України, не встановлено.
Суд враховує особу винного, який на обліках в наркологічному та кабінеті психіатра не перебуває (а.п. 41,42), є учасником бойових дій, що стверджується даними копії посвідчення від 08.04.2016 року (а.п. 49); позитивно характеризується за місцем проживання (а.п. 54), має на утриманні двоє малолітніх дітей (а.п. 51, 53); його син ОСОБА_7 , 2006 року народження, має статус дитини-інваліда та згідно з довідкою Обласної психоневрологічної лікарні № 3 (витяг з протоколу засідання ЛКК ОПНЛ № 3 від 27.08.2013 року) йому встановлено діагноз: первазивні вікові розлади розвитку загального характеру у формі дитячого аутизму (а.п. 50, 52); ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілої, викладену в письмовій заяві, про відсутність претензій до обвинуваченого, який відшкодував їй завдану майнову та моральну шкоду (а.п. 16).
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.
Судом враховується і проміжок часу, за який було вчинено інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, що на думку суду свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, встановленими в суспільстві в частині охорони права власності та про його стійку антисоціальну спрямованість.
Прокурор просить визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до вказаного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.01.2022 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; вирішити питання про речові докази та про процесуальні витрати, а також про скасування арешту майна.
Захисник обвинуваченого зазначає, що оскільки обвинувачений вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся та з його сторони було активне сприяння розкриттю злочину, він позитивно характеризується за місцем проживання, цивільний позов не заявлено, потерпіла висловила свою позицію про відсутність претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, одна з яких хворіє на психічну хворобу та якій обвинувачений надає матеріальну допомогу, незважаючи на їх проживання з матір`ю, а також, що він зазнав психічних травм та дискомфорту, перебуваючи на війні, що відобразилося на його вчинках, тому просить призначити обвинуваченому мінімальне покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Одночасно суд враховує, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.39), та не зробив для себе належних висновків, а продовжив злочинну діяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи вищезазначене, позиції прокурора, потерпілої, висловлену в письмовій заяві, обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що встановлені в справі пом`якшуючі обставини перебувають у такому співвідношенні, що в цілому значно зменшують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому призначення останньому навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України в даному випадку є явно недоцільним і дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, дають можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення в даному конкретному випадку покарання, яке є нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до передбачених ст. 65 КК України загальних засад призначення покарання. Остаточне покарання обвинуваченому слід визначити за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачений вчинив даний злочин після постановлення вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.01.2022 року, за яким він засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць 6 днів, яке він не відбув, частково приєднавши невідбуте ним покарання за попереднім вироком, враховуючи правила складання покарань, передбачені ст. 72 КК України. Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України, суд не вбачає. Доказів стану його здоров`я ні обвинуваченим, ні його захисником до матеріалів кримінального провадження не долучено.
Необхідності зміни запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили немає. Тому суд вважає, що цей запобіжний захід слід залишити до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати в справі складають 686,48 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи та підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з положеннями ст.124 КПК України.
Питання про речові докази слід вирішити згідно з правилами ст.100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Відповідно до правил ч. 4 ст. 174 КПК України скасуванню підлягає арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 року, на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного судом обвинуваченому за даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді арешту, призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.01.2022 року за ч. 2 ст. 389 КК України, та остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Строк відбуття ОСОБА_4 визначеного остаточного покарання рахувати з 29 травня 2022 року, тобто з дня його фактичного затримання.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок.
Питання про речові докази вирішити таким чином:
-кофту чорного кольору із вставками на плечах коричневого (тигрового) кольору та спортивні штани чорного кольору із вставками зі сторони білого кольору, передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, повернути засудженому ОСОБА_4 ;
- диск з відеозаписом вчинення кримінального правопорушення зберігати при матеріалах кримінального провадження, які наявні в Коломийській окружній прокуратурі.
Скасувати заходи забезпечення у виді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайнного суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 року на кофту чорного кольору із вставками на плечах коричневого (тигрового) кольору та спортивні штани чорного кольору із вставками зі сторони білого кольору, вилучені під час обшуку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1