печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

06.10.2022 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , згідно вимог якого, останній проситьнакласти арешт на нерухоме майно, яке належить потерпілій юридичній особі - Товариствуз обмеженою відповідальністю «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» (01021, м.Київ, Печерський узвіз, будинок 13, офіс 23, Ідентифікаційний код юридичної особи 39425460), а саме: квартиру АДРЕСА_1 , опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 165, житлова площа (кв.м.) 90.8, Опис: кількість кімнат 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82, номер запису про право власності: 41221584 із тимчасовою, до скасування у встановленому КПК України порядку, забороною відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном будь-якими фізичними та юридичними особами.
Одночасно сторона обвинувачення просить заборонити органам, посадовим особам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, посадовими особами Міністерства юстиції України, його територіального органу, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії та інші дії, в тому числі, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, реєстраційні дії, спрямовані на зміну, виникнення, перехід, припинення прав власності, реєстрацію та скасування, зміну обтяжень та арештів, реєструвати заяви в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі зміни, що стосуються зміни адреси до таких записів, в тому числі, але не обмежуючись, відчуження будь-якими особами, посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 165, житлова площа (кв.м.) 90.8, Опис: кількість кімнат 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82, номер запису про право власності: 41221584.
В обґрунтування клопотання зазначив, що Згідно матеріалів досудового розслідування встановлено, що 15 квітня 2005 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено кредитний договір № 28.3/С-023.05, згідно якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів терміном по 14 квітня 2006 року включно, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі встановлені Кредитним договором.
В подальшому, сторони укладали ряд додаткових угод до Кредитного договору, якими Банк та Позичальник змінювали раніше досягнуті домовленості в рамках Кредитного договору.
Зокрема, сторони неодноразово змінювали ліміт кредитної лінії, строк повернення кредиту, проценту ставку тощо, а саме,
13 квітня 2006 року укладено договір № 1 про внесення змін до Кредитного договору № 28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року, яким змінено строк повернення кредитних коштів до 15 квітня 2007 року включно.
15 грудня 2006 року укладено договір № 2 про внесення змін до Кредитного договору № 28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року, яким збільшено суму кредитної лінії до 460 000,00 (чотириста шістдесят тисяч) доларів США 00 центів з терміном повернення по 15 квітня 2008 року включно.
23 серпня 2007 року укладено договір № 3 про внесення змін до Кредитного договору № 28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року, яким збільшено суму кредитної лінії до 860 000,00 (вісімсот шістдесят тисяч) доларів США 00 центів.
15 квітня 2008 року укладено договір № 4 про внесення змін до Кредитного договору № 28.3/С-023.05.2 від 15 квітня 2005 року, яким зменшено суму кредитної лінії до 644 000,00 (шістсот сорок чотири тисячі) доларів США 00 центів з терміном повернення по 15 квітня 2009 року включно.
Задля забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором 15 квітня 2005 року між Банком та Позичальником укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , зареєстровано в реєстрі за № 461. Предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов`язань Іпотекодавця є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 .
З метою отримання указаних кредитних коштів та для подальшого заволодіння ними, Позичальник начебто ввів працівників указаного банку в оману стосовно стабільності свого фінансового стану і знаходячись в приміщенні АТ «РОДОВІД БАНК», у особисто поданій анкеті клієнта банку вказав можливо неправдиві відомості про те, що погашення кредиту він планує здійснювати, у тому числі від доходів від оренди торгово-офісних приміщень у місті Севастополі, які в дійсності він не отримував.
При цьому, задля надання законного вигляду своїм діям, Позичальник сплатив як погашення кредиту незначну суму коштів, а також сплачував незначні суми для погашення заборгованості по нарахованим банком відсоткам за користування кредитними коштами.
Проте, Позичальником кредит не повернуто, внаслідок чого утворилася заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 837 164,83 доларів США, з яких,
- 605 000,00 доларів США заборгованість за основним зобов`язанням (борг за кредитом);
- 29 030,68 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- а також нарахована пеня за період з 07 червня 2010 року по 06 червеня 2011 року в розмірі 203 134,15 доларів США.
У жовтні 2012 року, продовжуючи дії по заволодінню коштами Банку, з метою звільнення від обтяжень переданого в іпотеку високоліквідного житлового приміщення (квартири АДРЕСА_3 , Позичальник через ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із штучним цивільним позовом про визнання недійним Договору іпотеки.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у справі № 2-3235/12 залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2013 року відмовлено у задоволені позовних вимог
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року скасовані рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у справі № 2-3235/12 та Ухвала Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2013 року, а справу передано на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2013 року скасоване рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у справі № 2-3235/12, позовні вимоги задоволено, визнано недійним Договір іпотеки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року у справі 6-28492 св 15 скасовано рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2013 року, а справу передано на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу Позичальника ( ОСОБА_4 ) залишено без задоволення, а Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у справі № 2-3235/12 залишене без змін.
Таким чином, остаточним судовим рішенням (Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року) залишено апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у справі № 2-3235/12 про відмову у задоволенні позовних вимог залишене без змін.
Проте, під час дії рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2013 року, яким скасоване рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у справі № 2-3235/12, а позовні вимоги було задоволено та визнано недійним Договір іпотеки, Позичальник продовжуючи злочинні дії по заволодінню коштами Банку в особливо великих розмірах та з метою звільнення від обтяжень переданого в іпотеку високоліквідного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , 30 жовтня 2013 року з метою подальшого вивільнення з іпотеки Нерухомого майна (Квартири) вилучено запис про іпотеку (припинено іпотеку), вилучено запис про заборону (припинено обтяження) та цього ж дня 30 жовтня 2013 року предмет іпотеки (Квартиру) за договором дарування подаровано ОСОБА_7 (сину Позичальника).
В подальшому продовжуючи дії по заволодінню коштами Банку в особливо великих розмірах та вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування переданого в іпотеку високоліквідного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в короткий проміжок часу та маскуючи від звернення стягнення на предмет іпотеки зі сторони Банку.
22 січня 2016 року ОСОБА_7 (син ОСОБА_4 ) за договором купівлі-продажу посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 54, продав предмет іпотеки (Квартиру) ОСОБА_9 .
26 січня 2016 року між ОСОБА_9 (позичальник) та ОСОБА_10 укладено договір позики посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 69, за умовами якого, в день підписання цього договору ОСОБА_10 (позикодавець) передав ОСОБА_9 (позичальник) у безвідсоткову позику 6 000 000,00 гривень, що еквівалентно 241 645,00 доларів США зі строком повернення 26 квітня 2016 року.
Цього ж дня, 26 січня 2016 ОСОБА_9 за договором іпотеки посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 70, предмет іпотеки (Квартиру) передала в штучну (наступну) іпотеку громадянину України ОСОБА_10 .
Наступну іпотеку на Квартиру зареєстровано 26 січня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , номер запису про іпотеку: 13008447.
16 лютого 2016 року ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 176, продала предмет іпотеки (Квартиру) ОСОБА_11 за ціною 1 620 000,00 гривень, яка в п`ять разів є нижчою ніж ринкова.
Право власності на предмет іпотеки (Квартиру) за ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 176, зареєстровано 16 лютого 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , номер запису про право власності: 13284133.
Цього ж дня, 16 лютого 2016 року між ОСОБА_10 від імені і в інтересах якого діє ОСОБА_12 , на підставі довіреності, посвідченою Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , 26 січня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 72 та ОСОБА_9 , ОСОБА_11 укладено договір про внесення змін та заміну сторони в зобов`язані за договором позики від 26 січня 2016 року посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстровано в реєстрі за № 69, за умовами якого, у зв`язку із неможливістю виконання за даним договором позики громадянкою України ОСОБА_9 , за взаємною згодою сторони вирішили замінити сторону позичальника за договором позики на нового позичальника громадянку України ОСОБА_11 . Зазначений договір про внесення змін посвідченою Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , 16 лютого 2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 177.
Вищевказані фізичні особи, що задіяні в оборудках щодо вивільнення з іпотеки нерухомого майна є близькими родичами та/або бізнес партнерами.
Зазначені відомості свідчать про недобросовісну поведінку Позичальника та подальших осіб-власників предмета іпотеки (Квартири), оскільки з таких дій вбачається уникнення відповідальності та заволодіння кредитними коштами та іпотечним майном.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, враховуючи недобросовісність дій та переходить до осіб, які набули право власності на предмет іпотеки (Квартиру).
Проте, триває процедура виведення з ринку Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» шляхом запровадження його ліквідації.
У зв`язку з чим, рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу від 27 серпня 2020 року № 1597 затверджено умови електронного аукціону з продажу: кредитний портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 27 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 3 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами та 4 беззаставними кредитними договорами.
В електронній торговій системі зазначений пул активів було сформовано у лот за № GL3N219013.
22 вересня 2020 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2020-08-31-000002-b, лот № GL3N219013, переможцем за результатами електронного аукціону визнано ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» із ціновою пропозицією 10 518 942,26 гривень без ПДВ.
На виконання електронного аукціону № UA-EA-2020-08-31-000002-b від 22 вересня 2020 року, лот № GL3N219013, 13 жовтня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (Банк) та ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» (Новий кредитор) укладено договір № 30 про відступлення прав вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави рухомого майна та договорами іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_13 , зареєстровано в реєстрі за № 2532 (далі «Договори відступлення»), відповідно до умов яких (пункт 1 Договору), Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до боржника ОСОБА_4 за Кредитним договором та Договором іпотеки.
Відповідно до пункту 2 Договору, за цим Договором Новий кредитор в день укладання цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору (Ціна договору 9 986 493,91 гривень без ПДВ), набуває усі права кредитора за Основним договором.
Платіжними дорученнями № 288 від 07 жовтня 2020 року, № 289 від 08 жовтня 2020 року, № 290 від 09 жовтня 2020 року, № 291 від 09 жовтня 2020 року, № 292 від 09 жовтня 2020 року ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» (Новий кредитор) сплачено на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» (Банк) грошові кошти у сумі 9 986 493,91 гривень без ПДВ за придбання активів згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-08-31-000002-b від 22 вересня 2020 року, лот № GL3N219013.
Листом від 13 жовтня 2020 року вих.: № 09.2-11-б.б/2570 Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (Банк) повідомило ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» (Новий кредитор) про повний розрахунок за лотом № GL3N219013, у тому числі за укладеними Договорами відступлення.
Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первинного кредитора в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав.
Таким чином, ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» (Новий кредитор) набув права вимоги належні Публічному акціонерному товариству «РОДОВІД БАНК» до боржника ОСОБА_4 Кредитним договором та Договором іпотеки у сумі 837 164,83 доларів США, з яких:
- 605 000,00 доларів США заборгованість за основним зобов`язанням (борг за кредитом);
- 29 030,68 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- а також нарахована пеня за період з 07 червня 2010 року по 06 червеня 2011 року в розмірі 203 134,15 доларів США за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року у справі № 757/13090/14-ц.
Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» Позичальника про відступлення прав вимоги.
У зв`язку з тим, що Позичальником протиправно вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис про іпотеку Нерухомого майна (Квартири), на підставі заяви ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 20 листопада 2020 року (тим же приватним нотаріусом, що і припиняв іпотеку) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно поновлено первинний запис (15.04.2005) про іпотеку на Нерухоме майно (Квартиру) у зв`язку із скасуванням рішення Апеляційного суду м.Києва від 07.10.2013. Оскільки поновлено первинний запис про іпотеку на Квартиру, штучна іпотека ОСОБА_10 є наступною.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
У зв`язку з тим, що кредит не був повернутий, а сума основного боргу складала 634 030,68 доларів США, з яких: 605 000,00 доларів США заборгованість за основним зобов`язанням (борг за кредитом) та 29 030,68 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також нарахована пеня за період з 07 червня 2010 року по 06 червеня 2011 року в розмірі 203 134,15 доларів США за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року у справі № 757/13090/14-ц, разом 837 164,83 доларів США, ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (Квартиру) на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
В подальшому, 24 березня 2021 року ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_13 подано документи, на підставі яких 24 березня 2021 року зареєстровано за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 41221584.
30 березня 2021 року на підставі заяви Товариства Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 припинено наступну іпотеку ОСОБА_10 на предмет іпотеки (Квартиру) у порядку ст. 17 Закону України «Про іпотеку»: «Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою».
Разом з тим, групою осіб, що склалася з ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вчиняються різноманітні дії, спрямовані на перешкоджання ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Так, ОСОБА_10 у листопаді та грудні 2021 року вдався до регулярних штучних однотипних звернень до Київської регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції щодо нерухомого майна розташованого в межах міста Києва, Київської, Дніпропетровської областей та Офісу протидії рейдерству центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.
ОСОБА_11 у лютому 2022 року звернулась до Печерського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про скасування реєстраційних дій та визнання права власності на Квартиру, на яку звернуло стягнення ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС».
ОСОБА_4 у 2022 році звернувся до Деснянського районного суду м.Києва із заявою про перегляд заочного рішення від 29 листопада 2017 року у справі № 754/2452/17, яким стягнуто кредитну заборгованість. Штучна заява про перегляд судового рішення подана через п`ять років після ухвалення судового рішення.
Наразі зазначеним іпотечним нерухомим майном користуються невідомі особи.
З цього вбачається, що ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вчиняються активні дії, направленні на заволодіння правом власності на на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 165,00 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
З метою здійснення належного захисту прав і інтересів потерпілого ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів та досягнення дієвості досудового розслідування цього провадження.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, представник сторони обвинувачення подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити та накласти арешт з метою збереження речових доказів.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність та одночасно приймаючи до уваги до уваги приписи ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення власника майна.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається що Слідчим відділом Печерського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному 16.09.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Печерською окружною прокуратурою міста Києва..
05.10.2022 прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 винесена постанова про визнання речовим доказом об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС».
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 165, житлова площа (кв.м.) 90.8, Опис: кількість кімнат 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82, номер запису про право власності: 41221584 із тимчасовою, до скасування у встановленому КПК України порядку, забороною відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном будь-якими фізичними та юридичними особами.

Заборонити органам, посадовим особам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, посадовими особами Міністерства юстиції України, його територіального органу, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії та інші дії, в тому числі, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, реєстраційні дії, спрямовані на зміну, виникнення, перехід, припинення прав власності, реєстрацію та скасування, зміну обтяжень та арештів, реєструвати заяви в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі зміни, що стосуються зміни адреси до таких записів, в тому числі, але не обмежуючись, відчуження будь-якими особами, посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 165, житлова площа (кв.м.) 90.8, Опис: кількість кімнат 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82, номер запису про право власності: 41221584.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1