Провадження №11-кп/801/1067/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників провадження:
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.15 п.п. 1,5,7 ч.2 ст. 115 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.15 п.п. 1,5,7 ч.2 ст. 115 КК України.
Змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнено ОСОБА_7 з-під варти негайно після отримання копії ухвали суду.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч.5 ст. 194 КПК України покладено на ОСОБА_7 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження.
Строк дії ухвали складає 60 днів, тобто з 22 вересня 2022 року до 23.59 години 20 листопада 2022 року.
Мотивуючи прийняте рішення зазначено, що в судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Натомість у обвинуваченого наявні хронічні захворювання, також враховано думку потерпілих.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року. Просить винести своє рішення, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Апеляційна скарга мотивована тим, що прокурором в судовому засіданні вказано на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не позбавить запобігти ризикам, передбаченим у ч.1 ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Прокурор в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання та неявка прокурора з огляду на положення ст.422-1 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Висновки суду про недоцільність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Як убачається з матеріалів клопотання та апеляційної скарги прокурора органами досудового розслідування вказується на те, що ризики, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, на теперішній час не зменшились, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого стосовно близьких родичів, а тому, перебуваючи на волі, останній може впливати на потерпілих та свідків.
Проте, під час розгляду клопотання, прокурором жодним чином не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, оскільки ОСОБА_7 є пенсіонером та має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується за місцем проживання, потерпілі до обвинуваченого жодних претензій не мають. Крім того, як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений має ряд захворювань, та надані стороною захисту матеріали свідчать про наявність ризику значного погіршення стану здоров`я обвинуваченого у разі ненадання належного медичного лікування. Крім того, ризик впливу на свідків та потерпілих відсутній, оскільки вони вже були допитані в суді першої інстанції.
Таким чином, згідно ч.2 ст.194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Під час розгляду клопотання, суд дотримався даних вимог закону та дійшов правильного висновку про недоцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки тяжкість вчиненого ним кримінальних правопорушень не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень.
Доводи ж наведені прокурором не позбавляють права на звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу в майбутньому.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст.404, 405, 406, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.15 п.п. 1,5,7 ч.2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: