Справа № 127/2817/22
Провадження № 1-кп/127/54/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці, в порядку дистанційного судового провадження, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, відомості про яке внесено 18.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001519, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, мотивуючи наступним. Підставою для продовження застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відтак, на переконання сторони обвинувачення, з урахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому знаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду. Даний ризик підтверджується також тим, що згідно положень ст. 75 КК України не допускається звільнення від відбування покарання з випробуванням при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції.

Прокурор ОСОБА_3 звертав увагу суду на особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має жодних законних джерел заробітку, соціально-стримуючих факторів, таких як: сім`я, місце роботи, нерухоме майно. Прокурор просив врахувати стан здоров`я обвинуваченого, зокрема наявність у нього захворювання при якому заборонено вживати алкогольні напої цукрового діабету, однак останній нехтуючи даним застереженням, зловживав алкогольними напоями та після чого сів за кермо, чим створив небезпеку для життя та здоров`я невизначеного кола осіб.

На переконання сторони обвинувачення, також існує ризик незаконного впливу на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд оцінює докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження отримує усно. Також наявний ризик того, що обвинувачений зможе перешкоджати розгляду даного кримінального провадження іншим чином, який мотивований прокурором тим, що на даний час тривають експертизи та не проведені усі слідчі (розшукові) дії.

Прокурор просив врахувати, що життя та здоров`я людини відповідно до Конституції України є найвищою соціальною цінністю. В результаті грубого порушення правил дорожнього руху ОСОБА_4 , який здійснював рух в стані алкогольного сп`яніння, збив пішохода на пішохідному переході, в результаті чого настала смерть особи.

Відтак, з урахуванням усіх вищевказаних обставин прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому з наступних підстав. Адвокат ОСОБА_5 просила врахувати, що її підзахисному не одразу після вчинення ДПТ було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак ОСОБА_4 з`являвся на виклики до слідчого, тобто не переховувався під час досудового розслідування та не має такого наміру і під час судового розгляду. Адвокат ОСОБА_5 просила врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання разом зі своїми батьками, що є міцними соціальними зв`язками, джерелом доходу обвинуваченого є отримання пенсії у зв`язку з інвалідністю. Адвокат ОСОБА_5 просила врахувати також, що її підзахисний хворіє на тяжку хворобу (цукровий діабет), у зв`язку з чим він постійно вживає ліки згідно назначення лікаря (інсулінотерапія), що на переконання сторони захисту, унеможливлює його перебування в СІЗО. Захисник обвинуваченого зазначила, що впливати на свідків ОСОБА_4 є недоцільним, оскільки він визнає свою вину. Відтак, сторона захисту просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав думку свого захисника.

Потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положено ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Судом враховано, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Згідно положень ст. 75 КК України не допускається звільнення від відбування покарання з випробуванням при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції. Відтак, на переконання суду існує ризик того, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній зможе переховуватись від суду, з метою уникнення призначеного покарання.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

Суду не надано доказів, що обвинувачений до затримання був працевлаштований, тому на переконання суду, існує ризик, що обвинувачений зможе вчиняти й інші кримінальні правопорушення.

Крім вищевикладеного обґрунтування наявних ризиків, при вирішенні заявленого клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу судом враховано, що існує ризик впливу на свідків, оскільки обвинуваченому відомі адреси проживання останніх, з метою зміни наданих ними показів під час досудового розслідування.

Крім того, існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді іншим чином.

Таким чином, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно сформованої практики ЄСПЛ (Рішення Летельє проти Франції від 26.06.1991, Мироненко і Мартенко проти України від 10.12.2009, Геращенко проти України від 07.11.2013), відповідно до якої рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а також тривалість обґрунтованої підозри у вчиненні затримаю особою злочину, є неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано практику ЄСПЛ, де зазначено, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи зазначені обставини суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 291, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 20.04.2022 до 18.06.2022 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької окружної прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду, в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: