ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2125/22 Справа № 190/1490/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , а також прокурора Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000148, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долинське П`ятихатського району (на даний час Кам`янський район) Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, такого, що має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також двох неповнолітніх дітей дружини, які знаходяться на його утриманні, працюючого у ТОВ «Скляний Альянс» - водій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк перебування під вартою з 17 липня 2021 року по 18 жовтня 2021 року включно.
Судом вирішено питання щодо долі речових доказів.
Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, 17.07.2021 року, близько 16.40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після вживання алкогольних напоїв, знаходився біля домоволодінні АДРЕСА_3 , де у нього під час конфлікту з ОСОБА_11 , раптово виник злочинний намір на нанесення тяжких тілесних ушкоджень останньому.
В той же день, тобто 17.07.2021 року близько 16.45 год., ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитися біля домоволодіння АДРЕСА_3 , розташованого за вищевказаною адресою, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , маючи при собі заздалегідь підготовлений кухонний ніж довжиною 24 см., довжина леза 12 см., ширина леза 2 см., з рукояткою темного кольору розміром 12 см., який лежав у правій кишені одягнутих на ньому штанів, дістав його правою рукою та тримаючи у руці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, без попереджень, умисно наніс ОСОБА_11 один удар ножем в область спини з лівого боку, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: рани на рівні нижньо-грудного відділу хребта з проникаючим колото-різаним пораненням спинного мозку з перетином правої половини спинного мозку на рівні між 11-12 хребцями грудного відділу хребта, яке могло виникнути від дії колюче-ріжучого предмету (предметів), не виключено клинком ножа, в строк та можливо при обставинах, 17.07.2021 року та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995, пункт 2.1.3, підпункт «д».
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що напередодні був побитий син ОСОБА_6 , участь у побитті якого брав потерпілий ОСОБА_11 , та саме з цього приводу він прийшов до домоволодіння ОСОБА_11 ..
Зазначає, що суд не врахував того, що коли ОСОБА_6 прийшов до ОСОБА_11 , всі родичі останнього почали агресивно себе поводити, а ОСОБА_12 взагалі взяв сокиру та побіг в бік ОСОБА_6 ..
Також захисник вказує, що ОСОБА_6 не мав умислу на нанесення удару ножем ОСОБА_11 , оскільки він захищався та ненавмисно вдарив останнього. Посилається на те, що ніж ОСОБА_6 мав при собі оскільки в той день використовував його в городі, а коли побачив побитого сина, він забув його викласти з кишені та одразу поїхав до ОСОБА_11 ..
Окрім цього захисник звертає увагу на те, що вирок є занадто суворим.
- прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не врахував того, що ОСОБА_6 не визнав своєї вини, збитки потерпілому не відшкодував, а також того, що потерпілий внаслідок поранення став інвалідом та не може ходити.
Також прокурор посилається на відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи сторони захисту щодо неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду є необґрунтованими і безпідставними з огляду на таке.
Так, судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Наведені вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, і в своїй сукупності і достатності беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Ствердження захисника в апеляції, що обвинувачений захищався, не мав прямого умислу на нанесення удару ножем потерпілому є хибним і безпідставним з огляду на наступне.
З фактичних обставин провадження, які встановлені судом першої інстанції, слідує, що 17.07.2021 року близько 16.45 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , маючи при собі заздалегідь підготовлений кухонний ніж довжиною 24 см., довжина леза 12 см., ширина леза 2 см., з рукояткою темного кольору розміром 12 см., який лежав у правій кишені одягнутих на ньому штанів, дістав його правою рукою та тримаючи у руці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, без попереджень, умисно наніс ОСОБА_11 один удар ножем в область спини з лівого боку, чим спричинив тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм як небезпечні для життя.
Згідно дослідженого у суді першої інстанції висновку експерта № 85-Е у потерпілого ОСОБА_11 виявлене тілесне ушкодження у вигляді рани на рівні нижньо-грудного відділу хребта з проникаючим колото-різаним пораненням спинного мозку з перетином правої половини спинного мозку на рівні між 11-12 хребцями грудного відділу хребта, яке могло виникнути від дії колюче-ріжучого предмету (предметів) не виключено клинком ножа, в строк та можливо при обставинах, що викладені в постанові, тобто 17 липня 2021 року, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя.
Відповідно до епікрізу з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_11 з КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2», який також досліджений судом першої інстанції й покладений в основу вироку, з якого слідує, що ОСОБА_11 перебував на лікуванні у лікарні з 17.07.2021 року по 29.07.2021 року з діагнозом: проникаюча травма спинного мозку, колоторізане поранення спинного мозку з перетином правої половини спинного мозку, нижній глибокий парапарез доплегії праворуч, порушення функцій тазових органів. Гематомієлія. На момент виписки стан середньої важкості.
За висновками експерта №№ 86-Е, 88-Е-Д, 89-Е-Д додаткових судово-медичних експертиз ОСОБА_11 , досліджених судом першої інстанції та покладений в основу вироку, підтверджено, що механізм спричинення виявленого у потерпілого тілесного ушкодження може відповідати механізму, на який вказали свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 під час проведення з ними слідчого експерименту, а саме, нанесення удару правою рукою з замахом збоку лезом уперед в ліву ділянку спини.
Враховуючи, що питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після вчинення злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину, ствердження захисника в апеляції про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому при дослідженні вищенаведеного є безпідставним, оскільки висновки судово-медичних експертиз щодо тяжкості, та локалізації нанесених тілесних ушкоджень потерпілому, проведені слідчі експерименти за участю свідків з дисками з відеозаписами, переглянуті судом першої інстанції під час судового провадження, враховуючи наслідки вчиненого для ОСОБА_11 свідчать про те, що потерпілий не здійснював напад на обвинуваченого, а навпаки дії обвинуваченого свідчать про саме умисне заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, у зв`язку з чим ОСОБА_6 повністю усвідомлював свої дії та бажав настання таких наслідків.
Крім того, сама подія злочину, наявність ножа під час сварки з потерпілим та його приналежність обвинуваченому стороною захисту визнається та не оспорюється, та наявність якого у ОСОБА_6 підтверджується, в тому числі, показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , допитаних місцевим судом безпосередньо в судових засіданнях.
Достовірність решти доказів наведених у вироку сумнівів не викликає та їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в їх сукупності та взаємозв`язку і достатності, та дійшов виваженого та вмотивованого висновку про винність обвинуваченого, з наведенням досліджених доказів в їх сукупності.
Таким чином, при розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності підстав для призначення нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора на м`якість призначеного покарання обвинуваченому, а захисника про його суворість, колегія суддів вважає їх недостатньо обґрунтованими для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання та відповідно більш м`якого покарання з огляду на таке.
При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як слідує з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, працюючого, за місцем проживання характеризуються задовільно. Визнав обставиною, що обтяжує покарання у виді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого місцевим судом не встановлено.
Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
З урахування наведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті.
Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та призначив покарання, яке відповідає особі винного, та яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
За наведеного, призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення йому покарання більш суворого, як на це вказує прокурор, та більш м`якого, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, тому апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора, - залишити без задоволення.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000148 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4