ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/548/22 Справа № 182/1297/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.03.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2022 року клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , було задоволено частково.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а саме до 25 травня 2022 року.
Рішення суду обґрунтовано наступним чином.
Так, оцінюючи наявні в клопотанні докази з точки зору обгрунтованості підозри, слідчий суддя зазначив, що матеріали клопотання, а саме текст клопотання, покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , покази свідка ОСОБА_12 , копія витягу з ЄРДР № 0000328 містять різний час вчинення злочину, в скоєнні якого ОСОБА_8 підозрюється. Також згідно з матеріалами клопотання особи, які вчинили злочин, користувались автомобілем «Rande Rover» д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, як встановлено в судовому засіданні, слідчим не вчинялось ніяких дій щодо встановлення власника зазначеного автомобіля та причетності до нього ОСОБА_8 . Крім того, на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила цей злочин, вказуюсь лише потерпілі, при цьому останні самі зазначають про наявність неприязних відносин з ОСОБА_8 .
Таким чином, слідчий суддя встановив, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 , обгрунтована лише на мінімальному початковому рівні, а органом досудового розслідування не надано доказів проведення слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення істини по провадженню для усунення неповноти досудового розслідування.
Разом з тим, слідчий суддя врахував, що інкриміноване ОСОБА_8 правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання до десяти років позбавлення волі.
Також слідчий суддя звернув увагу й на те, що ОСОБА_8 раніше судимий, а в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають декілька кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_8 в скоєнні тяжких злочинів, тому, на думку суду, ОСОБА_8 може вчинити інші умисні тяжкі злочини, тобто в даному випадку наявний ризик вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням зазначених обставин слідчий суддя за результатами розгляду даного клопотання дійшов висновку, що достатнім та таким, що забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків буде застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор не погодився з даним судовим рішенням. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Нікопольського РУН ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, і 23.03.2022 року йому було повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0000328, обґрунтованість якої повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у своїй сукупності, які безпосередньо дослідженні слідчим суддею під час судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Також прокурор зазначає в даному випадку наявний і ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи значну суспільну небезпеку та суспільний резонанс кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, час, що минув з моменту вчинення кримінального правопорушення та етап досудового розслідування, необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій, ступінь тяжкості вчиненого та невідворотність покарання, що може загрожувати ОСОБА_8 у випадку визнання винним у вчиненні даного кримінального правопорушення. До того ж, як зазначає прокурор, відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчинений злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, відноситься до тяжкого злочину, а тяжкість у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не обравши належний запобіжний захід.
На думку апелянта, наразі існує й ризик вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, враховуючи те, що ОСОБА_8 був судимий 06.03.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та у провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають на розгляді обвинувальні акти за його обвинуваченням за ч.2 ст.307, ч.1 ст.263, ч.2 ст.127, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.2 ст.289, ч.3 ст. 185, ч.ч.1,2 ст.309, ч.2 ст.121, ч.2 ст.289, ч.2 ст.127 КК України.
Крім того, як вказує прокурор, не взяв до уваги слідчий суддя і наявний ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки злочин ОСОБА_8 вчинений на адміністративно-територіальній одиниці, де він спільно проживає зі свідками, яких допитано слідчим під час досудового розслідування, але яких не допитано в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, тобто, ОСОБА_8 має реальну можливість впливу на свідків та на потерпілих з метою зміни їх показань та неповідомлення про свій незаконний вплив слідчому, прокурору, або суду, що в подальшому може призвести до ухилення від кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав за викладених у ній підстав та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора не були дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
Розглядаючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про його обґрунтованість з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Згідно з наданими матеріалами, в невстановлений час та місці між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник конфлікт з невстановлених на даний час слідством причин. З метою вирішення вказаної конфліктної ситуації у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне знищення майна ОСОБА_11 , шляхом знищення його майна, а саме будинку АДРЕСА_3 . В подальшому, ОСОБА_8 прийняв для себе рішення про необхідність підшукання осіб, які б змогли реалізувати його злочинний умисел.
Таким чином, ОСОБА_8 усвідомлено прийняв для себе рішення виступити організатором вчинення злочину. Після чого, ОСОБА_8 в невстановлений час та місці, запропонував своєму знайомому ОСОБА_13 за грошову винагороду пошкодити будинок АДРЕСА_3 , у якому мешкають ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також ще знайти осіб, які б змогли реалізувати його злочинний умисел. На що ОСОБА_13 дав добровільну згоду.
Так 24.02.2022 року в невстановлений в ході досудового розслідування час та місці ОСОБА_13 , за попередньою усною домовленістю з ОСОБА_8 по підшукання осіб, які б змогли реалізувати його злочинний умисел, запропонував ОСОБА_14 , пошкодити будинок АДРЕСА_3 , за грошову винагороду в сумі 5000 грн., яку останній був винен ОСОБА_13 , на що ОСОБА_14 надав свою згоду.
26.02.2022 року в нічний час більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим ОСОБА_8 з ОСОБА_13 та разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою на автомобілі марки «Rande Rover» д.н.з. НОМЕР_1 приїхали за місцем мешкання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 , якому ОСОБА_13 повідомив що зараз їм потрібно прослідувати за місцем мешкання ОСОБА_10 де за допомогою саморобної горючої суміші «Коктеля Молотова» потрібно буде підпалити будинок з метою залякати останню. На що ОСОБА_14 надав свою згоду та прослідував до салону автомобіля, таким чином вступивши з ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та невстановленою в ході досудового розслідування особою в злочинну групу з метою пошкодження чужого майна шляхом підпалу вчиненого загально небезпечним способом, так як достовірно були обізнані що в будинку перебувала ОСОБА_10 разом зі своєю сім`єю.
Так, 26.02.2022 року приблизно о 06.08 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 на автомобілі марки «Rande Rover» д.н.з. НОМЕР_1 приїхали до вул. Тельмана в м. Нікополь Дніпропетровської області, де ОСОБА_8 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вийшли з салону автомобіля з заздалегідь приготованими трьома пляшками запалювальної суміші «Коктеля Молотова», яку останні виготовили за невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, часу та місці, з якими направилися до будинку АДРЕСА_3 з метою реалізації єдиного злочинного наміру направленого на пошкодження чужого майна суспільно небезпечним способом, а саме вище вказаного житлового будинку за місцем мешкання ОСОБА_10 шляхом підпалу даху будинку.
26.02.2022 року приблизно о 06 годині 58 хвилин знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та невстановлена в ході досудового розслідування особа розподіливши свої ролі у вчиненні злочину, ОСОБА_8 залишився чекати у автомобілі «Rande Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та невстановлена особа усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи можливість настання злочинних наслідків у вигляді реальної небезпеки для життя і здоров`я людей, які проживають в будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, та передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки у вигляді знищення будинку та бажаючи їх настання, шляхом внесення джерела загорання у вигляді запалювальної суміші «Коктеля Молотова» в кількості трьох пляшок, котрі були у останніх приготовлені до вчинення злочину та джерела запалювання у вигляді відкритого полум`я за допомогою запальнички підпалили фітіль кожної з пляшок, таким чином привели в дію запалювальні суміші «Коктеля Молотова», та дочекавшись розгортання кинули в дах будинку АДРЕСА_3 та дочекавшись загорання даху ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та невстановлена особа повернулися до автомобіля, на якому приїхали а саме «Rande Rover» д.н.з. НОМЕР_1 де їх чекав ОСОБА_8 , та всі разом, з місця скоєння злочину втекли.
Умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України - умисне знищення чужого майна загальнонебезпечним способом, вчинене шляхом підпалу.
Апеляційний суд вважає, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується доказами, долученими до клопотання.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є також обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Тож, апеляційним судом встановлено, що існують обґрунтовані ризики, передбачені п. п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК враховує тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, вагомість наявних доказів про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, вік та стан його здоров`я, наявності в нього судимостей.
За змістом ст. 131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження.
Вказаним обставинам слідчий суддя не дав належної оцінки, що потягло ухвалення необґрунтованого рішення, а застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, і з огляду на це доводи прокурора щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами справи, тому апеляційний суд вважає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_8 у менш обтяжливий спосіб, та вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах : щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти до розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тож в даному випадку, враховуючи ступень тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, суспільний інтерес, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в межах, встановлених п. 2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 гривень, оскільки застава у такому розмірі здатна забезпечити виконання підозрюваним вказаних у ст. 194 КПК України обов`язків.
Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою слід задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 травня 2022 року з визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2022 року - скасувати.
Клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 травня 2022 року.
Взяти ОСОБА_8 під варту.
Виконання ухвали покласти на Нікопольський РУП ГУНП у Дніпропетровській області, контроль за виконанням покласти на прокурора.
Визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.
У випадку внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та/або роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4