Справа № 755/4833/17
У Х В А Л А
Іменем України

08 червня 2022 року колегія суддів Деснянського районного суду м. Києва в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000178 від 23.09.2016 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Брянка Луганської області, українки, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч.4 ст. 189 КК України, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого в АДРЕСА_4 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч.4 ст. 189 КК України, -
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_7 ,
за участю сторони захисту: обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , -
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000178 від 23.09.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , кожного, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
12.05.2020 року в даному кримінальному провадженні досягнуто угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_11 , зі сторони обвинувачення, та одним із обвинувачених ОСОБА_10 .
Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватись в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 КПК України.
У відповідності до вимог ч. 8 ст. 469 КПК України, для розгляду угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 , з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , обвинувачених кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
Вироком колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 12.05.2020 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 12 травня 2020 року між прокурором прокуратури м. Києва ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 000178 від 23.09.2016 року. Визнано ОСОБА_12 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років;
-за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 4 (чотири) місяці з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 4 (чотири) місяці з конфіскацією майна.

08.06.2022 року під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, стороною захисту, адвокатом ОСОБА_8 заявлено відвід колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва з тих підстав, що затвердження даною колегією суддів угоди про визнання винуватості спільника обвинувачених, виключає можливість продовження здійснення судового розгляду тією самою колегією суддів цього ж кримінального провадження.

Прокурор проти задоволення заяви про відвід суддів заперечував.

Захисник ОСОБА_9 , якого підтримав його підзахисний ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_5 , заяву про відвід колегії суддів підтримали.
Заслухавши думку прокурора, доводи захисників та обвинувачених, колегією суддів встановлено таке.
Відповідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно із ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ у в власній практиці неодноразово досліджував питання щодо підстав відводу суддів, за результатами чого було вироблено два критерії (суб`єктивний і об`єктивний). У пункті 66 рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді. Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року «Веттштайн проти Швейцарії»). З практики ЄСПЛ випливає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Колегія суддів звертає увагу на те, що 25.11.2021 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Муча проти Словаччини». В цій справі ЄСПЛ констатував, що суд, який схвалив угоди спільників про визнання провини, які завдають шкоди презумпції невинуватості старшого гангстера, не був неупередженим в судовому розгляді справи останнього.
Так, у п. 48 цього рішення ЄСПЛ зауважує, що конкретні скарги заявника ґрунтуються на тому факті, що його судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно із заявником і що він визначив ці дії таким чином, щоб було зрозуміло, що він також брав у них участь […] Під час розгляду цієї скарги право заявника на презумпцію невинуватості повинно бути враховано. Питання щодо неупередженості судді виникає, коли попереднє рішення вже містить детальну оцінку ролі особи, яка згодом була засуджена у злочині, вчиненому кількома особами, і, зокрема, коли попереднє рішення містить конкретне твердження про причетність заявника або коли враховано, що особа, засуджена згодом відповідала всім критеріям, необхідним для вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи обставини конкретної справи, такі елементи можуть розглядатися як ті, що вирішують питання про винуватість особи, яка розглядається в подальшому провадженні, і, таким чином, може призвести до об`єктивно обґрунтованих сумнівів у тому, що національний суд має неупереджену думку щодо суті справи відносно особи, яку судили згодом на початку судового розгляду (абз. 4 п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
Не заперечується, що заявника судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно з ним, і що, визначаючи ці діяння, суд першої інстанції також посилався на участь у них заявника (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
Суд зазначає, що рішення про затвердження угод співвиконавців заявника про визнання винуватості містили детальний фактичний опис їхніх злочинів, включаючи роль заявника в них як спільного виконавця, тоді як точний фактичний опис деяких їхніх злочинних дій був ідентичний точному фактичному опису приписуваних йому злочинних дій. Хоча ці рішення не містять жодного окремого висновку про вину щодо заявника як такого (див. також пункти 27 і 28 вище), їх слід розглядати у світлі складових елементів злочинів, про які йдеться, зокрема, створення, задумування та підтримання злочинного підприємства, що передбачає узгоджені злочинні дії з боку спільних виконавців.
Таким чином, засудження співвиконавців заявника у цих злочинах на основі наданого опису їхніх злочинних дій, що включало точне фактичне визначення конкретної ролі заявника в них, в принципі могло викликати сумніви щодо того, чи не призвело це до ситуації, при якій його було визнано таким, що скоїв кримінальні правопорушення, про які йдеться (п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
Посилання на заявника та його дії в такий спосіб може в принципі порушити захист його права на презумпцію невинуватості. Суд усвідомлює, що будь-яке можливе втручання в це право мало місце насамперед у провадженні щодо співвиконавців заявника […]. Тим не менш, засудження його співвиконавців було частиною справи проти заявника (п. 56 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява, зроблене державною посадовою особою щодо особи, обвинуваченої у кримінальному правопорушенні, відображає думку про те, що вона або вона є винною до того, як ця особа була фактично визнана винною згідно з законом.
Крім того, Суд також встановив, що, навіть якщо закон прямо вказує, що не можна зробити жодних висновків про винність особи з кримінального провадження, в якому вона не брала участі, судові рішення мають бути сформульовані таким чином, щоб уникнути будь-яких потенційних попередніх висновків про вину третьої особи, щоб не поставити під загрозу справедливий розгляд обвинувачення в окремому провадженні.
Зазначені посилання жодним чином не були сформульовані таким чином, щоб вказувати на те, що на даний момент заявник є лише обвинуваченим і переслідується в окремому кримінальному провадженні. Разом з тим, жодне таке формулювання чи будь-яке інше пояснення щодо того, що його вину законодавчо не встановлено, не фігурує ні в обґрунтуванні вироків, які засуджують співвиконавців, ні де-небудь ще.
Правда, що у вироках, які засуджують співвиконавців, на заявника посилаються лише під його ініціалами та псевдонімом. Однак, як також зазначено в рішенні, очевидно, що суд першої інстанції чудово знав його особу. Більше того, і що ще важливіше (оскільки точне фактичне визначення власних злочинних дій заявника ідентичне визначенню його співвиконавців), не може бути сумніву, що його участь у їхніх злочинних діях була конкретно та індивідуально визначена у вироках, у яких встановлені такі винні співвиконавці (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
Оскільки суд першої інстанції щодо заявника вважав засудження його співвиконавців частиною справи проти нього, принаймні, на перший погляд, він мав очевидний стимул залишатися послідовним зі своїм попереднім набором рішень, оскільки будь-які суперечливі висновки, зроблені вперше, могли підірвати довіру до останнього. Так само враховуючи, що власне засудження заявника значною мірою ґрунтувалося на свідченнях, наданих співвиконавцями, які вже інкримінували йому зізнаннями, які вони дали під час угоди про визнання винуватості у них також був очевидний стимул не суперечити їхнім попереднім заявам (п. 64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
З огляду на формулювання вироків проти співвиконавців заявника, вони завдали шкоди його праву заявника вважатися невинним доти, доки його вину не буде доведено. Враховуючи роль, яку вони відіграли у судовому розгляді заявника, який проходив у тому ж суді, його сумніви щодо його неупередженості були об`єктивно виправданими (п. 64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
З урахуванням висновків ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини» колегія суддів погоджується з думкою захисника щодо наявності обставин, які можуть викликати в учасників цієї справи сумніви у неупередженості колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , внаслідок ухвалення ними вироку на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 .
Отже, з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає за необхідне заяву захисника про відвід задовольнити та передати матеріали кримінального провадження для здійснення автоматизованого розподілу судової справи.
Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 369 - 372 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Заяву захисника ОСОБА_8 про відвід колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000178 від 23.09.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, - задовольнити.
Передати матеріали кримінального провадження № 0000178 від 23.09.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, - для здійснення автоматизованого розподілу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3