Провадження № 1-кс/947/4536/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.08.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000981 від 22.12.2017 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ліман, Татарбунарського району, Одеської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що 13.08.2012 приблизно о 23:20 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання малознайомої йому ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_2 , у якої він разом з ОСОБА_9 працювали у той же день зранку та після роботи залишилися на вечерю, знаючи про те, що ОСОБА_8 проживає в будинку сама, оцінивши обстановку в будинку, запропонував ОСОБА_9 , котрий також перебував у стані алкогольного сп`яніння, вчинити напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння її майном. При цьому, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_9 взяти на кухні ножі для залякування ОСОБА_8 і одягнути на руки шкарпетки з метою приховування слідів злочину. ОСОБА_9 дав свою згоду на вчинення злочину.

Далі, в той же день, приблизно о 23:30 годині ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, з метою нападу на ОСОБА_8 і заволодіння її майном, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , вільно орієнтуючись у будинку, пройшли на кухню, розташовану на першому поверсі, де одягнувши на руки шкарпетки, взяли ножі і рушники для зв`язування ОСОБА_8 , після чого піднялися на другий поверх, де потерпіла відпочивала.

ОСОБА_4 , пройшовши в спальню, де на дивані спала потерпіла, з метою запобігання привертання уваги з вулиці, закрив вікно, після чого скоїв напад на ОСОБА_8 , а саме: сів зверху на останню, сильно придавивши їй грудну клітину. З метою придушення опору потерпілої ОСОБА_4 засунув у рот ОСОБА_8 кляп, після чого зв`язав її руки, потів поклав подушку на обличчя і почав душити потерпілу. ОСОБА_9 в цей момент зв`язав ноги потерпілої. Після чого, забравши подушку з обличчя, ОСОБА_4 кулаками став наносити численні удари по обличчю і голові потерпілої, застосовуючи до останньої насильство, небезпечне для життя і здоров`я. Далі, приклавши до горла потерпілої ніж, ОСОБА_4 став вимагати від потерпілої, вказати місце знаходження грошей і ювелірних виробів.

Перебуваючи у безпорадному стані, побоюючись за своє життя, потерпіла вказала місця знаходження грошових коштів та ювелірних виробів. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи наносити удари потерпілій і утримувати її на дивані, вказав ОСОБА_9 місце знаходження грошових коштів та ювелірних виробів.

У вказаному місці в тумбочці трюмо у спальні, ОСОБА_9 виявив і заволодів грошовими коштами в сумі 365 євро (згідно курсу НБУ на 13.08.2012 становить 3 577,36 гривень) та 200 доларів США (згідно курсу НБУ на 13.08.2012 становить 1 598,60 гривень), які поклав у кишеню своїх бриджів. Крім того, тут же ОСОБА_9 виявив і заволодів золотими виробами.

Після цього, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_9 сісти на потерпілу і утримувати її на дивані. ОСОБА_9 сів зверху на потерпілу і утримуючи її, демонстрував, що буде її бити, якщо вона чинитиме опір. ОСОБА_4 , бажаючи переконатися в тому, що в будинку більше немає грошей і цінностей, пішов обшукувати будинок, де, знайшовши жіночу обручку, вартістю 700 гривень, заволодів нею.

Таким чином, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 заволоділи майном потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 38 696,06 гривень, чим заподіяли їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Згідно висновку експерта № 69 від 23.09.2012 ОСОБА_9 і ОСОБА_4 в момент вчинення нападу на потерпілу ОСОБА_10 заподіяли потерпілій наступні тілесні ушкодження: голова синці лівої і правої навколоочних областей, субкон`юктівальнікровиливи у склеру лівого та правого очних яблук, синці лівої і правої щічної областей з переходом на гілку нижньої щелепи ліворуч і праворуч, садно кінчика і крил носу, садно верхньої губи, закрита черепно-мозгова травма у формі струсу головного мозку; грудна клітина і живіт синець передньої поверхні грудної клітини, праворуч, по середньо-ключичної лінії, у проекцій 3-5 ребер, сірувато-синій синець передньої поверхні грудної клітки, праворуч, між переднє-паховій і середньо-ключичної лінії, у проекцій 2-4 ребер, синці передньої поверхні грудної клітини зліва, по середньо-ключичної лінії, в проекції 2-5 ребер, синці передньої поверхні грудної клітини зліва, в проекцій лівої ключиці з переходом на лівий плечовий суглоб, сірувато-синій синець молочної залози зліва, синець пахової області справа, закрита травма грудної клітини у формі переломів ІІ, ІІІ, ІV ребер зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вказані тілесні ушкодження були заподіяні від впливу (тупого) тупих предметів невизначеної форми, якими могли бути кулаки або взуті ноги, а так само іншими подібними предметами.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, 14 серпня 2012 року приблизно о 00:15 годині ОСОБА_9 і ОСОБА_4 за попередньою змовою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , з метою викрадення ОСОБА_8 , розв`язавши ноги останньої, стягнули її з дивану. Поставивши ОСОБА_8 у вертикальне положення, ОСОБА_4 розірвав на ній піжаму, після чого штовхнув її, від чого вона впала на підлогу, де ОСОБА_9 і ОСОБА_4 стали наносити удари по голові, обличчю і тілу потерпілої руками і ногами. При цьому ОСОБА_4 , знаючи про те, що в гаражі будинку знаходиться автомобіль «Mitsubishi L 200», д/н НОМЕР_1 , який він бачив, коли заточував інструмент під час роботи по прополці трави, став вимагати у ОСОБА_8 ключі від автомобіля.

Потерпіла, яка перебувала в напівпритомному стані і була позбавлена можливості опору, вказала на місце знаходження ключів. Після чого, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 перевернувши потерпілу на живіт, зв`язали їй руки за спиною.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне викрадення людини, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 підняли потерпілу з підлоги і повели її до гаражу. Відкривши двері гаража, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 насильно посадили ОСОБА_8 на заднє сидіння автомобіля «Mitsubishi L 200», д/н НОМЕР_1 . Після чого, ОСОБА_4 сів за кермо вказаного автомобіля, а ОСОБА_9 разом з потерпілою сів на заднє сидіння, де утримував останню, погрожуючи при цьому її ножом, приставивши його до тіла потерпілої, таким чином позбавили ОСОБА_8 можливості вільного пересування.

Після чого, всупереч волі потерпілої, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 виїхали з гаража і попрямували у бік вулиці Олександрійської м. Іллічівська Одеської області і далі до смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, 14 серпня 2012 року приблизно о 00:15 годині ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи права користуватись автомобілем, за попередньою змовою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проникли у гараж, який розташований на території будинку АДРЕСА_2 , де, застосувавши насильство до потерпілої ОСОБА_8 , а так само погрожуючи їй застосуванням ножа, насильно посадивши її на заднє сидіння автомобіля «Mitsubishi L 200», д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, 2011 року випуску, вартістю 244 398 гривень, та незаконно ним заволоділи, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди у великому розмірі.

Далі, бажаючи зникнути в невідомому напрямку з місця скоєння злочину, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mitsubishi L 200», д/н НОМЕР_1 , в якому знаходилася у зв`язаному стані потерпіла ОСОБА_8 , не підкорився вимогам співробітників УДАІ в Одеської області ОСОБА_11 і ОСОБА_12 зупинитися на вулиці Олександрійській м. Іллічівська Одеської області, після чого останні стали переслідувати автомобіль.

Переслідування співробітники УДАІ в Одеській області продовжували до ділянки автодороги Одеса Білгород-Дністровський, розташованої на 57 км + 980 м у смт. Затока, де ОСОБА_4 , не впоравшись з керуванням, скоїв перекидання автомобіля. Після чого, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 були затримані співробітниками УДАІ в Одеської області.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб; ч. 2 ст. 146 КК України - незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань; ч. 3 ст. 289 КК України -незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що завдали великої матеріальної шкоди.

Обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_4 у повному обсязі підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

13.02.2018 винесено постанову про зупинення досудового розслідування, у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покрадених на нього обов`язків, а також запобігання визначеним законодавством ризикам.
Так, підозрюваний ОСОБА_4 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 146, ч. 2ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, згідно ст. 12 КК України вказані кримінальні правопорушення є особливо тяжкими. Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння цієї особи, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 12 років, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику передбаченого, п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, підозрюваний може незаконно впливати на уже допитаних свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним.
Також необхідно врахувати категорію зазначених правопорушень, у зв`язку з чим досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які мають доказове значення для даного провадження, що у сукупності вказує на наявність реальних ризиків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
- незаконно впливати на свідків та потерпілих у зазначеному кримінальному провадженні;
- враховуючи невідворотність та суворість покарання, може почати переховуватись від органів д/с розслідування або суду з метою уникнення покарання;
- знаходячись на свободі може підтримувати зв`язок з іншими співучасниками, місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено, надавати їм інформацію про хід досудового розслідування, чим буде чинити перешкоди слідству;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також, неможливо залишити поза увагою й той факт, що непрацюючий ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, причетний до вчинення інших корисливих злочинів, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів,що вказує на наявність реального ризику,передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 знаходячись на свободі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.
Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України складено 19.12.2017, 18.10.2021 вручено дорослому члену сім`ї ОСОБА_13 оскільки останній на неодноразові виклики слідчого для проведення слідчих дій без поважних причин не з`являвся та за останнім відомим місцем проживання був відсутній.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років,та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2,3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, зазначивши, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання та просила відмовити у його задоволенні, зазначивши, що органом досудового розслідування не доведені ризики, доводи про переховування підозрюваного є надуманими.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до ч.3 ст.111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 135 КПК Глави 11 Розділу ІІ КПК України передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч.2 ст.135 КПК України).

Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом (ч.8 ст.135 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Так, дійсно, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст.111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст.135 КПК України) - шляхом вручення підозрюваному повідомлення про підозру, надіслання його поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, а у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 встановлено, що повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України складено 19.12.2017, 18.10.2021 вручено дорослому члену сім`ї ОСОБА_13 оскільки останній на неодноразові виклики слідчого для проведення слідчих дій без поважних причин не з`являвся та за останнім відомим місцем проживання був відсутній.

З урахуванням того, що положеннями КПК України передбачена можливість вручення підозрюваному повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст.111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст.135 КПК України), то слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, оскільки органом досудового розслідування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 19.12.2017 року вручено останньому у спосіб, визначений КПК України.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином, ОСОБА_4 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, було вручено у порядку ч.1 ст.278 КПК України, у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, тобто, у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ч.1 та ч.2 ст.135 КПК України), а враховуючи те, що згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, за такого слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні №0000981 від 22.12.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

Також слідчий суддя зазначає, що ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 27.07.2022 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

29.08.2022 року підозрюваний ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали колегії суддів Одеського апеляційного суду від 27.07.2022 року.

Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, його суспільно-небезпечний характер, а також особу підозрюваного та те, що підозрюваний тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, слідчий суддя приходить до переконання, що ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду встановлений в судовому засіданні, а тому клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Беручи до уваги встановлений в судовому засіданні ризик та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було. Так як на думку слідчого судді жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризику подальшого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000981 від 22.12.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи, а саме з 29.08.2022 року та діє до 08.09.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1