УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 695/2595/20

провадження № 51-2971ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 липня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_2 ,

встановив:

За вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 липня

2022 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що потерпіла не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи,

яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, касаційна скарга потерпілої не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Зокрема, як убачається зі змісту касаційної скарги, потерпіла у вступній її частині вказує на оскарження нею вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року, тоді як у мотивувальній частині скарги

не погоджується з вироком вказаного суду від 08 липня 2022 року, про скасування якого і формулює свої вимоги у прохальній частині скарги, чим допустила суперечності.

Окрім цього, потерпіла, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.

Крім того, потерпіла заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Окрім вказаного, посилання потерпілої щодо неправильного застосування судами

ст. 75 КК України не відповідає дійсності з огляду на зміст доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, з яких убачається, що судом першої інстанції та апеляційним судом положення вказаної статті до засудженого ОСОБА_2 взагалі не застосовувалися.

Також поза увагою потерпілої залишилось те, що ст. 409 КПК України, на яку вона посилається в обґрунтування своєї позиції щодо необхідності скасування оскаржених вироку і ухвали касаційним судом, передбачає підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Крім цього, потерпіла, посилаючись на незаконність та невмотивованість ухвали апеляційного суду, не вказує конкретно, які саме доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді у зазначеному судовому рішенні.

До того ж вимоги потерпілої про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування як вироку, так і ухвали, не узгоджуються з положеннями

ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 липня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_2 залишити

без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5