Справа № 458/269/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження
сторона обвинувачення прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4 не прибув,

сторона захисту обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Самбірського району Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2022 року № 0000031 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Шандровець Турківського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із професійно-технічною освітою, розлучений, не є особою з інвалідністю, військовозобов`язаний, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ст.89 КК України раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 06.05.2022 року приблизно о 14:30 год, знаходячись в приміщенні кухні, що за адресою АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із батьком ОСОБА_4 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, штовхнув останнього своїми обома руками в груди потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_4 впав на підлогу кімнати, після чого ОСОБА_5 наніс декілька ударів ногами по різних частинах тіла батька, обома руками вихопив милицю з його рук та наніс нею декілька ударів по ногах, руках та в ділянку голови потерпілого, спричинивши таким чином ОСОБА_4 синець та рану в лобній ділянці з ліва, синець та подряпину в лобній ділянці справа, синці в очних ділянках, садно на спинці носа, синець на правій половині обличчя, синець в завушній ділянці зліва, синець в потиличній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_5 виразились у спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень.

ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, незважаючи на його повне визнання своєї вини, його покази є аналогічні до фабули обвинувачення, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винуватість обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими в судовому засіданні доказами. Прокурор звернув увагу, що з врахуванням обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутні претензії матеріального та морального характеру зі сторони потерпілої сторони, з урахуванням особи винного, який згідно ст.89 КК України раніше не судимий і, зважаючи на те, що ОСОБА_5 вину за інкримінованим правопорушенням визнав повністю, зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

Позиція потерпілої сторони.

Потерпілий ОСОБА_4 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, викликався у визначені судові засідання належним чином дозволеним і в передбачений законом порядок з використанням усіх можливих засобів. Через канцелярію Турківського районного суду Львівської області потерпілий подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, претензій матеріального характеру не має, цивільного позову заявляти не буде.

Позиція обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення аналогічні до фабули, щиро розкаявся у скоєному, про свій вчинок шкодує, в подальшому не вчинятиме нових правопорушень, просить його суворо не карати. Надав пояснення, що дійсно, 06.05.2022 року приблизно о 14:30 год, знаходячись в приміщенні кухні, що за адресою АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із батьком ОСОБА_4 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, штовхнув останнього своїми обома руками в груди, внаслідок чого ОСОБА_4 впав на підлогу кімнати, після чого наніс потерпілому декілька ударів ногами по різних частинах тіла, обома руками вихопив милицю з його рук та наніс нею декілька ударів по ногах, руках та в ділянку голови потерпілого, спричинивши таким чином батьку синець та рану в лобній ділянці з ліва, синець та подряпину в лобній ділянці справа, синці в очних ділянках, садно на спинці носа, синець на правій половині обличчя, синець в завушній ділянці зліва, синець в потиличній ділянці. Усвідомлює, що

Судом під час судового засідання були безпосередньо досліджені письмові матеріали кримінального провадження, щодо достовірності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, з боку сторони захисту ніяких зауважень щодо наданих документів, заявлено не було.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України і доводиться вина повністю наступними дослідженими судом в ході судового розгляду доказами, а саме:

-витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000031 від 09.05.2022 року;

-заявою ОСОБА_4 від 09.05.2022 року про початок кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області за №1069 від 09.05.2022 року;

-висновком експерта №032/2022 від 19.05.2022 року з якого вбачається, що в ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження: синець, садно та рана в лобній ділянці зліва; синець та подряпина в лобній ділянці справа; синці в очних ділянках, садно на спинці носа; синець на правій половині обличчя; синець в завушній ділянці зліва; синець в потиличній ділянці, які утворились від дії тупих предметів, могли утворитись від ударів милицею та руками; за давністю утворення можуть відповідати 06.05.2022 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ушкодження, які мались у ОСОБА_4 не характерні для падіння на площину;

-копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Турківським РВ УМВС України у Львівській області 19.04.2002 року;

-повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 № 5167 від 21.05.2022 року, з якого вбачається що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с.Шандровець Самбірського району Львівської області був призваний на строкову військову службу 03.12.1995 року;

-довідкою про склад сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої видно що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , тобто перебуває з ним в родинних відносинах;

-характеристикою виданою виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області за № 188 від 18.05.2022 року, з якої вбачається що ОСОБА_5 зарекомендував себе з недуже доброї сторони, схильний до конфліктів в сім`ї з батьками, неодноразово від батька поступали усні скарги на поведінку сина. Серед сусідів та односельчан поводиться нормально. Скарг по поведінці до виконкому селищної ради від сусідів та односельчан не поступало. Депутатом селищної ради не являється;

-відповіддю УІТ при ГУМВС України у Львівській області на вимогу довідки про судимість ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданої начальником ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, з якої вбачається що ОСОБА_5 засуджений 03.06.2011 року Турківським районним судом Львівської області за ч.1 ст.164 КК України до 100 год. громадських робіт; 22.11.2012 року засуджений Турківським районним судом Львівської області за ч.2 ст.164 КК України до 240 год громадських робіт; 02.04.2018 року ухвалою Турківського районного суду Львівської області за ч.1 ст. 125 КК України справу провадженням закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення; 04.05.2018 року ухвалою Турківського районного суду Львівської області за ч.1 ст. 125 КК України справу провадженням закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення; засуджений 17.10.2018 року Турківським районним судом Львівської області за ст.246 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; засуджений 23.09.2019 року Сколівським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до 130 год. громадських робіт; засуджений 23.06.2020 року Самбірським міським судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до 150 год. громадських робіт;

-довідкою виданою поліклінічним відділенням комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» 20.05.2022 року про те, що ОСОБА_5 , 1977 року народження, житель с.Шандровець Турківського району, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах Турківської ЦРЛ не знаходиться.

Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст..91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Зважаючи на послідовність показань ОСОБА_5 , суд вважає ці показання достовірними.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, яке підтверджує обставини, встановлені судом.

Незважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, прохання суворо не карати, свідчить про те, що він усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, прохання призначити мінімальну міру покарання свідчить про його бажання нести відповідальність за вчинене.

Таким чином, вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження суд, зважаючи на повне визнання ОСОБА_5 своєї вини, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими в судовому засіданні його показаннями, а також іншими письмовими матеріалами справи, що узгоджується з фактами, які мали місце і досліджені судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він при вищезазначених і досліджених судом обставинах своїми умисними діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження.

Правова оцінка та мотиви суду

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Водночас судом враховано, що охорона життя і свобод людини - найважливіше завдання кримінального права України. Закон рівною мірою охороняє життя будь-якої людини, незалежно від її життєздатності (хворої, або такої, що перебуває в безнадійному стані внаслідок травми тощо), моральних якостей, віку, соціального та службового становища.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст.6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом.

Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції. Зокрема, у ст.3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

У зв`язку з чим розділ 11 КК України ст.125 кваліфікує умисне легке тілесне ушкодження як злочин проти життя і здоров`я особи.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1,3 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінальних правопорушень, які підтверджують обставини, встановлені судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, в суді свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушень визнає повністю, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

У ч. 1 ст. 125 КК України передбачено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Предметом легкого тілесного ушкодження є здоров`я і життя будь-якої людини, її усталений процес життя.

Об`єктом правопорушення виступає здоров`я особи. Обов`язковою ознакою цього правопорушення є потерпілий. Ним може бути лише людина - громадянин України, особа без громадянства, іноземець.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 умисно заподіяв ОСОБА_4 ушкодження здоров`ю спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.

В діях ОСОБА_5 проявилася об`єктивна сторона правопорушення, яка проявляється у діянні (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів.

Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

У ч. 1 ст. 125 КК України встановлюється відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів - наприклад, садно, синець тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 діючи умисно, активно, свідомо, маючи на меті здійснити заподіяння легкого тілесного ушкодження, з метою фізичного впливу на потерпілого, заподіяв потерпілому ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, і між діями ОСОБА_5 та отриманими потерпілими тілесними ушкодженнями існує причинний зв`язок.

В діях ОСОБА_5 знайшла відображена суб`єктивна сторона правопорушення у формі прямого умислу, оскільки суб`єктивна сторона правопорушення, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Суб`єктивна сторона правопорушення проявляється у внутрішній стороні суспільно-небезпечного діяння, яка характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння та його наслідків. Вона виражається у вині в формі умислу, а також у мотиві і цілі, які в сукупності відображають зв`язок волі і свідомості особи з суспільно небезпечним діянням, яке вона вчиняє, і його наслідками.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків. Дві перших ознаки складають інтелектуальний момент умислу, остання вольовий. Вольовий момент прямого умислу згідно з ч. 2 ст. 24 КК характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Зміст інтелектуального моменту умислу полягає в усвідомленні особою фактичної сторони вчинюваного, а також передбачені нею настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії. Усвідомлюючи фактичну сторону вчинюваного, суб`єкт усвідомлює й соціальне значення свого діяння, його характер і суспільну небезпеку. Передбачення особою суспільно небезпечних наслідків вчинюваного нею діяння, як ознака інтелектуального моменту умислу заподіяння легких тілесних ушкоджень полягає в тому, що особа передбачає можливість або неминучість спричинення тілесних ушкоджень, розвиток причинного зв`язку між суспільно небезпечним діянням і цими наслідками.

Вольова поведінка людини, у тому числі і злочинна, виходить із визначених мотивів і направляється на досягнення певної мети. Мотивом може бути особисті неприязні стосунки; помста, ревнощі; хуліганські мотиви; корисливі мотиви тощо.

В своєю чергу мета заподіяння легких тілесних ушкоджень може мати різну спрямованість, але завжди кінцева мета особи, яка її вчиняє, буде пов`язана із прагненням заподіяти потерпілому ушкодження.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_5 розкрита суб`єктивна сторона в формі прямого умислу, оскільки ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний, протиправний характер свого діяння в спосіб нанесення і заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_4 і якому фактично було заподіяно легкі тілесні ушкодження, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у формі нанесення тілесних ушкоджень, знав що від його дій у даній ситуації і при заданих ним умовах настануть суспільно небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень в потерпілого.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 06.05.2022 року приблизно о 14:30 год, знаходячись в приміщенні кухні, що за адресою АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із батьком ОСОБА_4 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, штовхнув останнього своїми обома руками в груди, внаслідок чого ОСОБА_4 впав на підлогу кімнати, після чого ОСОБА_5 наніс декілька ударів ногами по різних частинах тіла батька, обома руками вихопив милицю з його рук та наніс нею декілька ударів по ногах, руках та в ділянку голови потерпілого, спричинивши таким чином ОСОБА_4 синець та рану в лобній ділянці з ліва, синець та подряпину в лобній ділянці справа, синці в очних ділянках, садно на спинці носа, синець на правій половині обличчя, синець в завушній ділянці зліва, синець в потиличній ділянці тобто спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Правопорушення вчинене ОСОБА_5 становить закінчений склад правопорушення. Оскільки згідно ч. 1 ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею КК України.

В даній ситуації судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв фізичну шкоду у вигляді наслідків, зазначених у ч.1 ст.125 КК України, а потерпілий ОСОБА_4 отримав легке тілесне ушкодження.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 є суб`єктом правопорушення оскільки він є осудною особою, оскільки досяг 16-річного віку, так як кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення правопорушення виповнилося 16 років, вчинив правопорушення у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Крім цього, ОСОБА_5 може нести кримінальну відповідальність за вчинене ним правопорушення, оскільки він є фізичною особою, тобто людиною, і може нести кримінальну відповідальність оскільки є громадянином України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 22 КК України.

Таким чином аналізуючи дії ОСОБА_5 та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_5 доведена поза розумним сумнівом, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив закінчене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 КК України.

Таким чином підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності може бути умисне легке тілесне ушкодження.

Таким чином, аналізуючи дії ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина ОСОБА_5 доведена поза розумним сумнівом, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України.

За таких обставин, у діяннях ОСОБА_5 містяться всі елементи (ознаки) складу правопорушення у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Суд, дослідивши обставини справи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Призначаючи покарання відносно обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, а кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, відноситься до кримінального проступку, оскільки кримінальним проступком є діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому, слід мати на увазі, що ст.62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, при вирішенні справи, приймає до уваги дії обвинуваченої особи, її ставлення - щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в активній участі. Судом встановлено, що наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , який внутрішньо переконавшись, надавши критичну оцінку своїй протиправній поведінці через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, активно, за власною ініціативою сприяв розкриттю злочину, надавав інформацію про свою злочинну діяльність. Тому судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого це щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_5 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю та щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце реєстрації по АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України.

За місцем проживання на території Боринської об`єднаної територіальної громади Львівської області характеризується із задовільної сторони, заяви і скарги на поведінку не надходили, громадського порядку не порушує.

ОСОБА_5 згідно ст.89 КК України раніше не судимий.

Враховано відсутність сім`ї, оскільки розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також обвинувачений не є депутатом, ніде не працює.

На протязі всього судового розгляду ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушення визнавав, відомості про працевлаштування в справі відсутні, потерпілий ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру не має, у скоєному покаявся, не намагався уникнути відповідальності.

При вчиненні правопорушення було встановлено, що ОСОБА_5 не було використано сторонніх знарядь і засобів, речові докази відсутні.

Відсутні підстави звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, у зв`язку з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом враховано обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння, оскільки ОСОБА_5 не вчинив правопорушення з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Його дії не були спрямовані на затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи. Правопорушення не було вчинено у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Також ОСОБА_5 не вчинив правопорушення під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками, або вчинення діяння в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

Оцінюючи поведінку обвинуваченого, суд звертає увагу на те, і бере до уваги факти виконання ним процесуальних обов`язків, систематичні явки в усі судові засідання, що не призвело до затягування судового розгляду, що вказує на добросовісну і відповідальну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах, установлених у санкцією ч.1 ст.125 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, думки сторони обвинувачення прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому остаточне покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, думки сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 , який в судових дебатах і останньому слові просив призначити мінімальну міру покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_5 , дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Речових доказів не має.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру не висував, цивільного позову в рамках кримінального провадження не пред`явлено.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України. Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати. Оскільки по справі витрати на залучення експерта відсутні, такі стягненню не підлягають.

Стосовно ОСОБА_5 в ході досудового слідства не обирався запобіжний захід. Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового слідства та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в зміні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст.7,8,9,22,30-33,84-86,110,318,319,349,369-371,373,374,376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили не обирати.

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000031 від 09.05.2022 року; заяву ОСОБА_4 від 09.05.2022 року; висновок експерта №032/2022 від 19.05.2022 року, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при кримінальній справі.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1