печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2022 року року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №9 від 19.08.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:
11.05.2022 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №9 від 19.08.2019 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 26.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , під час якого було вилучено вказаний автомобіль.

З огляду на викладене, на думку скаржника, вилучений автомобіль є такими, що не входив до переліку, щодо якого було надано дозвіл на вилучення, а відтак він підлягає поверненню його законному володільцю, оскільки арешт не було накладено.

Також, адвокат звертає увагу, що стороною обвинувачення не розглядаються клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, а тому, на його думку, допускають бездіяльність, та як, вимоги закону не виконуються.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, через канцелярію суду було направлену заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Слідчий/прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Разом з цим, слідчий подав письмові заперечення, в яких зазначила, що 09.11.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/57124/21-к було накладено арешт на автомобіль «MAZDA CX-5», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що виявлений та вилучений при обшуку останньої, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною користування та розпорядження ним.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0001779 від 19.08.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 209 КК України.

Так, 26.10.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-5», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідноше

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Так, з врахуванням того, що адвокат ставить перед судом вимогу щодо зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно вилучене під час обшуку, то суд звертає увагу, що з матеріалів скарги, які були надані слідчому судді, заявником не було надано копії ухвали слідчого судді на підставі якої здійснювався обшук, протоколу обшуку з якого можна було б встановити всі обставини.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2021 у справі №757/57124/21-к, було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «MAZDA CX-5», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що виявлений та вилучений при обшуку останнього, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною користування та розпорядження ним.

Таким чином, дана обставина свідчить про те, що на момент розгляду скарги, автомобіль вилучений під час обшуку не має статусу тимчасово вилученого майна, атому в контексті вимог адвоката не підлягає поверненню.

Також, суд вважає, що вимоги адвоката є неконкретизовані, прохальна частина є не зрозумілою, оскільки останній просить поновити строк на подачу скаргу в порядку ст. 220 КПК України, при цьому, просить суд зобов`язати повернути вилучене майно під час обушку. З врахуваннням зазначеного, на думку суду вимоги адвоката не є чітко сформовані.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав заявника та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги та не конкретизованість вимог, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169170,220, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у нездійсненні процесуальної дії, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №9 від 19.08.2019 року, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1