Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Київський слідчий ізолятор матеріали кримінального провадження № 0000678 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289, ст.290, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 9 серпня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.209 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289, ст.290, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.08.2022 обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 07.10.2022 включно.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 просить вказану ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що прокурор протягом чотирьох років не надав жодного доказу на підтвердження доводів про необхідність тримання ОСОБА_7 під вартою. Усі докази здобуті під час досудового розслідування стороною обвинувачення під час незаконного обшуку в домоволодінні обвинуваченого. В суді першої інстанції з`ясувалось, що відеозапис обшуку не відтворюється. Тому вважає посилання прокурора на обґрунтованість підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 безпідставними, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою свавільним. З квітня 2019 року у кримінальному провадженні призначалось близько 80 судових засідань, у 15 з яких вирішувалось виключно питання про продовження строку тримання під вартою, і черговий раз суд в ухвалі формально послався на одні й ті ж самі підстави, що за практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розцінюється як порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах Дейнеко проти України, Харченко проти України, Ігнатов проти України).

Звертає увагу на значне погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , який з 11.04.2018 тримається під вартою і якому не надається належна медична допомога. Під час тримання в Ізоляторі тимчасового тримання і в подальшому в ДУ Київський слідчий ізолятор його підзахисний виявляв скарги на стан здоров`я, йому неодноразово викликалася швидка медична допомога, надавалися рекомендації стосовно огляду та консультацій лікарів кардіолога, терапевта, ендокринолога, діагностувались певні захворювання, рекомендувалось стаціонарне лікування, що не виконувалось. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 54/К від 30.07.2020 у ОСОБА_7 має місце об`єктивна клінічна симптоматика, що вказує на наявність у нього таких захворювань: гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності; артеріальна гіпертензія ІІІ стадії, ступінь 2, ризик високий; гіпертензивне серце (серцева недостатність) 0-1; стійкі явища перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу за геморагічних типом в басейні лівої внутрішньої сонної артерії (29.01.2020) у вигляді помірного правобічного спастичного геміпарезу та легких когнітивних порушень. Крім того, під час надання правової допомоги захисник виявив, що ОСОБА_7 має проблеми з пам`яттю.

За практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні у справі Корбан проти України обґрунтування, які вважалися належними та достатніми підставами для тримання особи під вартою (на додаток до існування обґрунтованої підозри) у прецедентному праві Суду включали такі підстави: ризик втечі, ризик здійснення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення правопорушення, ризик заподіяння громадського безпорядку та необхідність захистити затриманого, які повинні бути належним чином обґрунтовані, й обґрунтування органів влади з цих питань не може бути абстрактним, загальним або стереотипним. Враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, який не може належним чином пересуватися, ризик його втечі, а так само інші ризики, як стверджує захисник, відсутні.

Крім того, суд обґрунтував прийняте рішення наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, які при наявності презумпції невинуватості переважають принцип поваги до особистої свободи обвинувачених, а також забезпеченням не лише права обвинувачених, але і високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Звертає увагу на наявність у ОСОБА_7 , який одружений, виховує трьох малолітніх дітей, має батьків пенсійного віку, міцних соціальних зв`язків, що дає підстави для висновку, що інший запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку його підзахисного. Також ІНФОРМАЦІЯ_2 помер тесть ОСОБА_7 ОСОБА_10 , який, фактично, утримував дітей обвинуваченого. Після вторгнення Російської Федерації на територію України у квітні 2022 року зруйновано будинок родини ОСОБА_7 у с. Северинівка, і наразі родина обвинуваченого проживає у знайомих. З огляду на викладене, на переконання захисника, до обвинуваченого має бути застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, щоб він зміг забезпечувати родину.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 і ОСОБА_9 ніким оскаржена не була.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого на підтримку позиції захисника; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що до спливу продовженого строку судове провадження, виходячи з встановленого обсягу дослідження доказів, неможливо закінчити, і що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КК України, а саме, переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих, які ще судом не допитані.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про незаконність обшуку, під час якого в домоволодінні ОСОБА_7 стороною обвинувачення були здобуті певні докази. Цим доводам, які зводяться до недопустимості доказів, не вправі давати оцінку і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі Панченко проти Росії).

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (п.60 рішення ЄСПЛ у справі Єлоєв проти України) після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі W. проти Швейцарії). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти заі протинаявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п.152 рішення ЄСПЛ у справі Лабіта проти Італії).

Всупереч твердженням сторони захисту суд, посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, свої висновки мотивував не наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, і наявністю вказаних раніше ризиків, які продовжують існувати. При цьому врахував, хоча і не конкретизував в ухвалі, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та майновий стан обвинуваченого.

Між тим, ці дані не спростовують правильність висновків про існування ризиків переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих. Ймовірність реалізації вказаних ризиків не зменшилася на даний час, і на це вказують такі обставини. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, у тому числі такого, за яке законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, тобто усвідомлює тяжкість покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, вагомість наявних доказів, обсяг досліджених судом доказів, а саме, перспективу допиту свідків та потерпілих.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що зазначені судом ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 не працює, і у нього відсутнє офіційне джерело стабільного доходу, посилання захисника на наявність у нього утриманців, нічим не доведені.

Доводи про погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 є слушними. Водночас, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 54/К від 30.07.2020 загальний стан його здоров`я та клінічний перебіг наявних у нього захворювань є стабільним, середнього ступеню тяжкості, без ознак небезпечних для життя явищ. Обвинувачений має можливість отримувати медичну допомогу згідно з Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012, що підтверджується даними про його обстеження лікарями різних спеціалізацій, і відомості про неможливість його утримання в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я відсутні.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 9 серпня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3