ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/479/21 Номер провадження 11-кп/814/1047/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 10 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2019 року за №0000314, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 08 липня 2022 року, обвинуваченим

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Краматорськ Донецької обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення шодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суспільну небезпеку, тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та передбаченого за їх вчинення покарання, особи обвинувачених і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши положення п.5 ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 10 травня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, обрати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, у яких наявні міцні соціальні зв`язки з родиною, ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, на утриманні дитину, а ОСОБА_9 на утриманні 3 дітей.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та обвинувачених, які просили задовольнити апеляційні скарги, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 як організатор і ОСОБА_9 як виконавець обвинувачуються в: незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні, пересиланні, передачі з метою збуту та незаконному збуті наркотичних засобів, особливо небезпечних наркотичних засобів і психотропних речовин у великих розмірах, у тому числі в місця позбавлення волі, вчинених повторно, організованою групою; використанні коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України, ОСОБА_9 ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченим запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 12 та 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, раніше притягувались до кримінальної відповідальності, зокрема за аналогічні злочини, відсутність у них позитивної репутації, їх стан здоров`я, а саме те, що за даними повідомлення Полтавської міської медичної частини №23 філії ДУ "Центр охорони здоров`я Державної виконавчої служби України" в Полтавській області стан здоров`я ОСОБА_8 характеризується як задовільний, він проходив медичне обстеження, ОСОБА_9 отримував амбулаторне лікування згідно наявних хронічних захворювань, кожен з них продовжує перебувати під динамічним наглядом медичних працівників установи.
Інших медичних даних, які би підтверджували неможливість перебування обвинувачених у місцях попереднього ув`язнення, матеріали провадження не містять та стороною захисту в суді апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів також ураховує, що ОСОБА_8 має дитину, ОСОБА_9 - 3 дітей, між тим, з огляду на факт відсутності в обвинувачених працевлаштування та даних про наявність інших законних джерел доходу, доводи адвоката про перебування на утриманні в його підзахисних осіб є непереконливими. Усупереч твердженням апелянта, встановлені під час розгляду клопотання обставини в їх сукупності не дають підстав уважати, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 мають такі соціальні зв`язки, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відповідно до ст.178 КПК України, ураховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, що мають надзвичайно високу суспільну небезпеку, та дані про особи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, що виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що йдеться в апеляційних скаргах.

Апеляційний суд уважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження їх прав перебувати на волі.

Пунктом 5 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом такі, що не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,3,,5 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини, визначені ст. 178 КПК України, місцевий суд на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали правомірно не визначив розмір застави ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні.

Тому зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 10 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 й ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4