Номер провадження: 11-сс/813/374/22
Номер справи місцевого суду: 521/492/22 1-кс/521/251/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001613 від 16 листопада 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року було задоволено клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на транспортний засіб «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , із забороною відчуження, користування та розпорядження арештованим майном.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представника власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник вважає, що транспортний засіб «Toyota Venza» не відповідає ознакам речового доказу.

Також зазначила про те, що власник майна є інвалідом другої групи, а користування транспортним засобом є для нього єдиним засобом для подолання перешкод, комунікації та можливості відвідувати медичні установи, а тому накладення арешту на майно не відповідає критеріям розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того захисник стверджує, що з моменту вилучення транспортного засобу органом досудового розслідування не проведено жодної слідчої (розшукової) дії, зокрема огляду транспортного засобу.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги в частині забезпечення можливості власнику користуватись арештованим автомобілем, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчим відділом ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001613 від 16 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 15 листопада 2021 року о 21 годині 24 хвилини в м. Одесі по вул. Святослава Ріхтера №148 стався наїзд автомобілем марки «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_10 , яку було госпіталізовано до ООКЛ з попереднім діагнозом ЗЧМТ, СГМ, забійна рана лівої надбрівної дуги, забій м`яких тканин в області куприка, перелом 7-8 хребців.

15 листопада 2021 року слідчим з метою швидкого виявлення доказів у кримінальному провадженні було прийнято рішення про проведення огляду місця події ДТП та транспортного засобу «Toyota Venza».
Автомобіль марки «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно ч.2 ст.167 КПК України, відноситься до речей, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
16 листопада 2021 року автомобіль марки «Toyota Venza» було визнано речовими доказом у кримінальному провадженні.
Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що транспортний засіб «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 є матеріальним об`єктом, який міг зберегти на собі сліди злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а отже відповідає критеріям майна, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт,

Апеляційний суд переконаний, що на момент вилучення транспортного засобу у даному кримінальному провадженні існувала обґрунтована потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з метою встановлення фактів чи обставин, які мають значення для проведення повного та всебічного досудового розслідування, зокрема шляхом детального дослідження транспортного засобу за участю спеціалістів (експертів) в галузі автотехніки.

Разом з тим Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суд з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» (Заява № 61333/00), Суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Також, Суд визначає, що «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Апеляційним судом встановлено, що транспортний засіб «Toyota Venza» був вилучений слідчим 15 листопада 2021 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

До теперішнього часу слідчий мав безперешкодну можливість призначити у кримінальному провадженні всі необхідні автотехнічні експертизи та отримати відповідні висновки експертів.

У статті 41 Конституції України закріплено положення, що визначає зміст права приватної власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Апеляційний суд вважає, що тривале обмеження права ОСОБА_8 володіти та користуватись своїм автомобілем беззаперечно порушує його права передбачені ст.41 Конституції України.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, з метою досягнення справедливого балансу між правами та інтересами власника майна та завданнями досудового розслідування, закріпленими в ст.2 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на теперішний час у даному кримінальному провадженні відсутні підстави для продовження обмеження ОСОБА_8 правом користуватись належним йому транспортним засобом «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 слід частково задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на транспортний засіб «Toyota Venza» із забороною розпорядження (відчуження) ним.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 10 січня 2022 року, якою було задоволено клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на транспортний засіб «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , із забороною відчуження, користування та розпорядження скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 .

Накласти арешт на транспортний засіб «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 шляхом заборони розпорядження (відчуження) ним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4