Номер провадження: 11-сс/813/759/22
Справа № 947/8468/22 1-кс/947/3906/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000814, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 361 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2022 у кримінальному провадженні №0000814, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 361 КК України накладено арешт на автомобіль марки ВMW 328, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , який виявлено та вилучено під час проведення обшуку 14.05.2022.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що існує необхідність в забезпечені збережені майна, а також забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що арешт майна накладений в порушенні вимог статей 170, 171 КПК України.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що жодних доказів про те, що арештоване майно може мати відношення до обставин вчинення злочину органом досудового розслідування не надано, а досудове розслідування проводиться за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 361 КК України. Вказує, що вилучений автомобіль не тільки не може виступати знаряддям вчиненого правопорушення, за вказаними статтями, але й в силу обставин справи не може містити будь-якої інформації, яка буде корисна органу досудового розслідування. Вказує, що на сьогоднішній день для власника майна зазначений автомобіль є важливим та необхідним в умах воєнного стану в країні.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про накладенні арешту на майно.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави, тобто законні підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Таким чином, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посилання на норму закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя не з достатньою повнотою обґрунтувала свій висновок про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно у рамках зазначеного кримінального провадження.

Відповідно до матеріалів провадження СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000814 внесеному до ЭРДР 26.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 361 КК України.
З поданого до слідчого судді клопотання вбачається, що приблизно у жовтні 2020 року, більш точна дата та час невстановлені, ОСОБА_9 , з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ за рахунок систематичного вчинення кримінальних правопорушень на території України, будучи раніше причетним до вчинення аналогічних, умисних злочинів, усвідомив для себе порядок, схему та процедуру реалізації протиправної діяльності, розробив план вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним виготовленням та підробленням офіційних документів, таких як: свідоцтва про реєстрації транспортних засобів, водійські посвідчення, картки водія та свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв.
Розуміючи, що реалізація злочинного плану, направленого на систематичне виготовлення та збут підроблених офіційних документів на території України потребує залучення інших осіб, які будуть діяти за вказівками організатора незаконної діяльності та будуть об`єднані загальною метою отриманням незаконного прибутку, ОСОБА_9 , приблизно в вересні-жовтні 2020 року, залучив як виконавців своїх знайомих, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших невстановлених осіб.
Після чого, об`єднавшись у групу з розподілом ролей та функції кожного з її учасників, для забезпечення високого рівня якості підроблених документів організатор ОСОБА_9 , використовуючи корупційні зв`язки із працівниками органів виконавчої влади, у невстановлений час та при невстановлених обставинах, отримав доступ до баз даних Головного сервісного центру МВС України та систем Інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, налагодивши таким чином одержання інформації щодо облікових карток власників транспортних засобів та осіб, яким видано посвідчення водія, де в період часу з жовтня 2020 року до травня 2022 року діючи у складі організованої групи скоїли ряд умисних злочинів, пов`язаних з виготовленням підроблених документів при наступних обставинах.
14.05.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук автомобілямарки ВMW 328, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_10 та в подальшому вилучено.
Надалі зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом, оскільки містить ознаки вчинення кримінального правопорушення та є речовим доказом.

15.05.2022 з метою збереження речових доказів, оскільки має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному проваджені, позбавлення права власності можливості відчужувати вказане майно або псування, втрати, знищення, перетворення, передачі старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Одеській області подано до слідчого судді клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно.

Розглядаючи подане клопотання слідчий суддя прийшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, оскільки фактичним володільцем автомобіля є ОСОБА_10 та є достатні підстави вважати, що останній міг використовувати його для вчинення противоправних дій.
Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також наданих матеріалів, на думку апеляційного суду слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновків, що арешт майна необхідний для забезпечення досягнень завдань кримінального провадження.

Разом з тим рішення слідчого судді про арешт автомобіля шляхом заборони користування та розпорядження з огляду на положення ч. 2 ст. 173 КПК України щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності на нього завданням даного кримінального провадження є помилковим.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому заслуговують на увагу доводи апелянта щодо життєвої необхідності даного автомобілю на сьогоднішній день для власника майна ОСОБА_8 , оскільки на теперішній час на території країни введено військовий стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

На думку апеляційного суду завдання кримінального провадження не виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна ОСОБА_8 щодо користування та розпорядження автомобілем.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку про те, що з метою збереження даного автомобіля як речового доказу в кримінальному провадженні цілком достатнім буде його арешт саме шляхом заборони його відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Приймаючи до уваги встановлені апеляційним судом процесуальні порушення з боку слідчого судді, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу власника майна необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановивши нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого, та накласти арешт на транспортний засіб шляхом заборони його відчуження.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000814, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 361 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному проваджені №0000814, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 361 КК України.

Накласти арешт на автомобіль марки ВMW 328, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , шляхом заборони його відчуження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4