Справа № 711/9237/19
Номер провадження 1-кп/711/110/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Кохнівка Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, дітей не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Житомирським районним судом Житомирської області від 26.12.2019 року за ч.1 ст.289 КК України до штрафу в сумі 17000 грн. (інформація щодо виконання вироку відсутня),

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

із участю в судовому розгляді:

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у військовому званні «солдат», проходячи військову службу за контрактом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, 14.10.2019, близько 11 год. 55 хв., перебуваючи на узбіччі дороги з лівої сторони від магазину «АТБ-маркет», який знаходиться за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 305, всупереч встановленого порядку користування транспортним засобом, ввів потерпілого ОСОБА_5 в оману та отримавши контроль над керуванням мотоцикла "BAJAJ DOMINAR-400", який належить потерпілому ОСОБА_5 , та всупереч волі ОСОБА_5 який йому надав дозвіл проїхатись лише в м. Черкаси, незаконно заволодівши транспортним засобом поїхав у невідомому для ОСОБА_5 напрямку, до місця свого проживання в с. Березняки, Смілянського району Черкаської області, де на околиці вказаного села в лісо-полосі сховав вказаний транспортний засіб, не повідомивши власника про місце його перебування.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю. Показав суду, що на сайті ОЛХ побачив оголошення про продаж мотоциклу. 14.10.2019, близько 11 год. 55 хв., перебуваючи біля магазину «АТБ-маркет», який знаходиться за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 305, зустрівся з потерпілим для придбання мотоциклу. Попросив його проїхатись на ньому. Як гарантію повернення мотоциклу віддав потерпілому свій паспорт, коли вже їхав на мотоциклі виник умисел на його заволодіння. Поїхав до місця свого проживання в с. Березняки, Смілянського району Черкаської області, де на околиці вказаного села в лісо-полосі сховав вказаний транспортний засіб. Просив вибачення у потерпілого та просив суд суворо не карати, в скоєному щиро кається. Цивільний позов поданий потерпілим визнав в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засідання позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. При призначенні покарання обвинуваченому просив врахувати його каяття та не позбавляти реально волі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Частина четверта даної статті вказує, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань. Однак дана стаття не зобов`язує сторону обвинувачення надавати докази в кримінальному провадженні, якщо суд за згодою всіх учасників кримінального провадження визнав недоцільним дослідження наявних доказів, які таким чином повністю визнаються в судовому засіданні сторонами провадження. Тому визнання вини та відмова обвинуваченого від детальних показів в судовому засіданні не перешкоджає розглядати дане кримінальне провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, що чітко узгоджується із нормами вказаної статті та позбавляє необхідності доведення фактичних обставин посилаючись на зібрані в справі докази. Дане положення виключно стосується необхідності та порядку дослідження доказів, іншого тлумачення та поняття не містить.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін судового засідання, не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким; дані про особу обвинуваченого; його відношення до скоєного; по місцю проходження служби характеризується негативно; відомості, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, висновки досудової доповіді згідно якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. На підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у вигляді позбавлення волі. Суд також встановлює можливість виправлення засудженого без відбування покарання та приймає рішення звільнити ОСОБА_4 від реального відбування призначеного покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу. Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді конфіскації майна, суд враховує позицію потерпілого, тяжкий матеріальний стан ОСОБА_4 та приходить до висновку про недоцільність призначення йому додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу змінити на домашній арешт в нічний час, без застосування засобу електронного контролю, звільнивши останнього з-під варти з зали суду. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В разі скасування звільнення від покарання та направлення для реального відбуття покарання, зарахувати в строк покарання попереднє ув`язнення з 22.07.2022 року по день ухвалення вироку, тобто 29.07.2022 року.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 26.12.2019 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.289 КК України, відповідно до якого призначено покарання з у вигляді 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. виконувати окремо.

Потерпілим ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 3800 грн. та моральної шкоди в сумі 30000 грн.

При вирішенні даного позову суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).
Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В судовому засіданні встановлено, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 було завдано матеріальної шкоди на суму 3800 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту мотоциклу і підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову, в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи глибину страждань потерпілого, суд приходить до висновку , що відшкодування в сумі 30000 грн є співрозмірим, справедливим і розумним.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за:

- ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 26.12.2019 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.289 КК України, відповідно до якого призначено покарання з у вигляді 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. виконувати окремо.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 942,06 грн.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 за завдану матеріальну шкоду - 3800 грн. та моральну шкоду - 30000 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, змінити на домашній арешт в нічний час, без застосуванням засобу електронного контролю, до вступу вироку в законну силу.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати:

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час з 23 год. до 06 год. (крім випадків необхідності прибуття в укриття, в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану);

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Вирок в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 відповідно до п.2 ч.3 ст.202 КПК України підлягає негайному звільненню з-під варти з зали Придніпровського районного суду м. Черкаси і зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Речові докази, а саме:
?мотоцикл "BAJAJ DOMINAR-400", шлем, номерні знаки НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ до замка запалювання передані під збережну розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити останньому за належністю;

?CD-R диск приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

?ID-картка видана на ім`я ОСОБА_4 приєднана до матеріалів провадження повернути ОСОБА_4 після вступу вироку в законну силу.

Вирок в частині зміни запобіжного заходу та звільнення з під варти ОСОБА_4 підлягає негайному виконанню.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1