Дата документу 13.09.2022 Справа№ 320/6091/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/6091/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/68/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, який має середньо-спеціальну освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 01 жовтня 2001 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки та звільнено від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки; 01 квітня 2002 року скасовано іспитовий строк, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; відбув покарання 03 листопада 2003 року;
- 27 вересня 2004 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; відбув покарання 19 липня 2006 року;
- 05 лютого 2007 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України, за ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 263, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; відбув покарання 19 грудня 2008 року;
- 26 березня 2009 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, відбув покарання 23 березня 2012 року;
- 25 липня 2012 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, звільнено за ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, 31 жовтня 2012 року скасовано іспитовий строк;
- 01 листопада 2012 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.309, ч.2 ст. 263, ч.1 263, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, згідно із ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2012 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, 01 грудня 2014 року відбув покарання;
- 08 липня 2015 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнено за ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, 10 листопада 2015 року скасовано іспитовий строк;
- 02 лютого 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, згідно із ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, 03 червня 2016 року скасовано вирок апеляційним судом Запорізької області, призначено новий судовий розгляд. 07 липня 2016 року Якимівським районним судом Запорізької області ухвалено вирок за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, згідно із ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільнений 17 травня 2018 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кропивницька виправна колонія №6».

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Відповідно до вимог ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 1 (один) рік іспитового строку.
Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати.
Вирішена доля речових доказів.
В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати в частині призначення покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

В обґрунтування скарги зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Судом дійсно встановлено декілька обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: відшкодування збитків шляхом повернення викраденого майна, задовільна характеристика за місцем мешкання, щире каяття та не перебування на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Однак, останнє не відповідає дійсності, оскільки, прокурором в судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження долучено довідку з КП «Якимівська центральна районна лікарня», згідно з якою ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Синдром залежності внаслідок вживання алкоголю» з 1997 року. На цій підставі під час досудового слідства постановою слідчого Мелітопольського ВП ГУНП у Запорізькій області від 23 липня 2018 року з метою захисту ОСОБА_6 залучено захисника.

Вищевказаний факт, а також те, що згідно зі ст.67 КК України ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, менше ніж через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, раніше був багаторазово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, зокрема тяжких, ухилявся від явки в судові засідання, без повідомлення слідчого, прокурора, суду змінив місце мешкання, внаслідок чого, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду його було оголошено у розшук, суд залишив поза увагою.

Сукупність наведених обставин, які як пом`якшують, так і обтяжують покарання, свідчить про неможливість виправлення особи без ізолювання його від суспільства.

Таким чином, прокурор вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.75 КК України, оскільки судом не оцінені в сукупності наведені вище обставини справи, особу обвинуваченого (багаторазово судимого за вчинення, зокрема, тяжких злочинів, що перебуває на обліку у лікаря-нарколога, характеризується задовільно, вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння).

Призначення саме такого покарання у виді 1 року позбавлення волі, зі звільненням особи від його відбування з іспитовим строком на 1 рік є несправедливим через м`якість.

Згідно з вироком суду, 12 липня 2018 року, приблизно о 17 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на перетині вулиць Чайковского та Московської в м.Мелітополі Запорізької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку чавунного люку, який знаходився на балансі комунального підприємства «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, вартістю 1733,63 грн, після чого зник з місця події.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом із цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням, суд першої інстанції взяв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини, що обтяжують і пом`якшують вину обвинуваченого, а так само дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшує покарання, суд визнав те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, щиро покаявся у скоєному правопорушенні.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений законом.

Разом з тим, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та не врахував належним чином те, що ОСОБА_6 хоч і вчинив нетяжкий злочин, проте, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, проти громадської безпеки, а також у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів; неодноразово звільнявся від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, проте на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти нові злочини; дані про особу обвинуваченого, який перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Синдром залежності внаслідок вживання алкоголю» з 1997 року; кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про те, що для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання достатніх підстав немає, на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

За таких об ставин звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

З врахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,413,420 КК України, з ухваленням нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в т.ч. за тяжкі злочини, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, характеризується задовільно, не працює, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та обставини, яка обтяжує покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк з реальним його відбуванням.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, в частині призначеного останньому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4