Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/938/22
Провадження № 1-кс/723/1526/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складi:

слідчого суддi ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м.Сторожинець клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч.2 ст. 289 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого по найму, раніше не судимого, -

встановив :

Слідчий слідчого відділення, відділення поліції №1 (м.Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_6 (надалі слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим з прокурором Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури, Чернівецької області ОСОБА_3 (в подальшому прокурор), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_4 посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 28.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 , 27 березня 2022 року біля 22 години 00 хвилин перебуваючи в АДРЕСА_2 , діючи умисно, протиправно, маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом неповнолітнього ОСОБА_7 , а саме, мотоциклом марки "VIPER" моделі ZS50 з номером кузова НОМЕР_1 , з метою приведення його в дію шляхом заведення двигуна першочергово пошкодив кермове блокування мотоциклу та шляхом подолання волі власника через засосування відносно потерпілого ОСОБА_7 насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я, яке виразилося в нанесенні удару кулаком правої руки в ділянку голови зліва, а в подальшому, лівою ногою в область тулуба справа і хаотичних множинних ударів по тілу потерпілого, рушив з місця, перемістивши мотоцикл до перехрестя, що знаходиться в с.Чудей Чернівецького району Чернівецької області по вул.Карпатській-М.Емінеску, де тимчасово залишив його на вимогу свідків події. З метою доведення свого злочинного умислу до кінця. ОСОБА_4 перечекавши від`їзд свідків, шляхом погрози застосування до потерпілого насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_7 , незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, перемістивши його шляхом штовхання за допомогою власної сили на АДРЕСА_3 , де полишив його.

Ініціатори клопотання стверджують, що підставою для внесення клопотання є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, вважаючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, про що зібрано достатньо доказів, він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, посилаючись на вказані в клопотанні обставини, зазначивши, що за станом на початок досудового розслідування інший запобіжний захід окрім тримання під вартою неможливо обрати так як це не буде сприяти ефективності розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник, в ході судового розгляду, заперечили вимоги клопотання зазначивши, що ризики не доведені, а тому є підстави до застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 27 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000151 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

28 березня 2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаним з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Дослідивши письмові докази які були додані до клопотання в т.ч. протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від матері потерпілого ОСОБА_8 , протокол огляду місця події, протокол допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим, протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 та протокол проведення слідчого експерименту із цим свідком, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 і свідку ОСОБА_9 слідчий суддя знаходить що повідомлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України є обгрунтованою.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні прокурор зазначив про наявність трьох, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вивчивши зазначені ризики, на які посилається слідчий та прокурор, слідчий суддя знаходить що існування зазначених ризиків знайшли своє підтвердження в суді частково, виходячи з такого.

Посилаючись на наявність ризику щодо можливості переховування від органів досудового розслідування, ініціатор клопотання обґрунтовує його тяжкістю вчиненного кримінального правопорушення і суворістю передбаченого законом покарання у разі визнання судом ОСОБА_4 винуватим у його вчиненні.

На думку слідчого судді вказаний ризик не доведений суду, а зазначені в клопотанні докази існування цього ризику суперечить вимогам п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини.

Так дійсно за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, однак визначена санкцією цієї статті міра покарання не доказує можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Летельє проти Франції» та «Мансур проти Туреччини», «Харченко проти України» зазначено, що ймовірність переховування особи не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини, які ж або можуть підтвердити ймовірність втечі або ж зробити її незначною.

Будь-яких релевантних обставин суду не наведено, а відповідно такий ризик є не доведеним.

Зазначений слідчим та прокурором ризик щодо незаконного впливу на свідків та потерпілого, на думку слідчого судді має місце, тобто знайшов своє підтвердження, в частині впливу на свідків з огляду на те, що свідки дають свої показання виключно в суді, а їх показання на досудовому розслідуванні не мають для суду доказового, внаслідок чого можливий вплив на свідків з метою схиляння їх до відмови від давання показань.

Знайдено в суді підтвердження також і ризику щодо можливості вчинення підозрюваним іншого злочину але не з огляду притягнення ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності, як про це зазначено в клопотанні, оскільки ОСОБА_4 є особою раніше не судимою особою внаслідок погашення судимості, яка мала місце у 2017 році до покарання у вигляді штрафу, який сплачений, а відповідно посилання на таку обставину, як вчинення нового злочину є не правомірним.

Разом з тим вчинення ОСОБА_4 продовжуваного злочину, як на цьому наполягала прокурор в судовому засіданні, є на думку слідчого судді ризиком можливості вчинення нового злочину, оскільки після того, як вчинення злочину було перервано свідками, підозрюваний напав на неповнолітнього потерпілого та свідка в той же час але в іншому місці та незаконно все ж таки заволодів транспортним засобом потерпілого.

Зважаючи на встановлені судом обставини, слідчий суддя вважає, що не підтвердження всіх ризиків, на які посилається слідчий та прокурор, оцінюються виходячи з вимог п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 чи іншого, більш м`якого, запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Досліджуючи вказане, слідчий суддя знаходить, що таких доказів суду не було надано ні в клопотанні ні в судовому засіданні, а вказівка в клопотанні про те, що застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не надасть реальної змоги запобігти вище пререліченим ризикам є лише вказівкою не підтвердженою жодним доказом.

Законодавство України та міжнародне законодавство і практика як Верховного суду так і Європейського суду з прав людини не пов`язує обрання того чи іншого запобіжного заходу ні з початком досудового розслідування ні з його завершенням, що свідчить про неправомірність позиції слідчого, прокурора, які зазначили в клопотанні та в суді, що не тримання підозрюваного під вартою не забезпечить захист особи від кримінального правопорушення, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження і забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування.

Ні обґрунтованість підозри ні наявність ризиків ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити встановлені і підтверджені в суді ризики, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином в судовому засіданні прокурор довів суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існують ризики щодо можливості у підозрюваного незаконно впливати на свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому слідчий суддя враховує також, що підозрюваний проживає із сім`єю, яка складається в т.ч. із малолітньої дитини, він є досить молодою людиною, працездатною і працюючою по найму тобто має стійкі соціальні зв`язки, визнає свою винуватість і готовий нести покарання, що свідчить про відсутність бажання перешкоджати розслідуванню та судовому розгляду.

Слідчий суддя не враховує висновок прокурора про необхідність врахування вчинення злочину в умовах воєнного стану та відволікання органів поліції на розкриття цього злочину, а не вирішення інших більш важливих питань, оскільки нічого важливішого за розкриття злочинів та захист правопорядку, навіть і в умовах воєнного стану у органів поліції немає.

Не береться до уваги також і твердження захисника, що підозрюваний готовий пожертвувати на ЗСУ суму в розмірі десяти тисяч гривень, оскільки таке твердження є голослівним, а підтримання своїх Збройних Сил в умовах війни є обов`язком кожного громадянина держави, якого захищають ці Збройні Сили від агрессора.

Крім цього слідчий суддя не бере до уваги також і зазначення в повідомленні про підозру про вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і знаходить вказане механічною помилкою при написанні дієслова «поєднане» без частки «не».

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановлених в суді ризиків.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрюваного слід покласти певні обов`язки і що домашній арешт в такому випадку має бути цілодобовим.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти житловий будинок приватної форми власності АДРЕСА_1 з усіма приміщеннями, в яких постійно чи тимчасово проживає підозрюваний, включаючи приміщення, не призначені для проживання, які є складовою цього будинку.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 182-184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком 2 (два) місяці із забороною цілодобово залишати житловий будинок АДРЕСА_1 .

Покласти, строком на два місяці, на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати до слідчого в кримінальному провадженні, прокурора або суду із встановленою ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками в цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу передати для виконання до відділення поліції № 1 (м.Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Строк дії ухвали до 30 травня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя