Справа № 953/3150/22
н/п 1-кс/953/1820/22
"13" травня 2022 р. Київський районний суд міста Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
12 травня 2022 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в якому він просить накласти арешт на корпоративні права наступних підприємств:
В обґрунтування поданого клопотання прокурором зазначено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «ТЕХНО-АРТ» (32761622), ТОВ «Містраль авто» (37458121), ТОВ «Технік центр» (37875322), ТОВ «Технік-центр» (32626569), ПП «Аякс авто» (32436868), ТОВ «АРТСІТІ» (36032807) за вказівкою особи, якій підконтрольні вищезазначені підприємства, а саме ОСОБА_6 , який мав злочинний умисел, направлений на легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом, внаслідок привласнення коштів підприємств, вчиняли безтоварні операції з ТОВ «АСС» (23914837), ТОВ «АСС Гофропак» (35070443), ТОВ «ТД Авторесурс» (37045335), ТОВ «АСС-Поліпак» (40912552), ТОВ «Поліграфпак плюс» (40917786), ТОВ «Преміум оіл ЛТД» (42073076), ТОВ «Автопартс» (34184200), ТОВ «Технопартс» (39415315), ТОВ «Автопартс ЛТД» (40943439), ТОВ «Арт-Консалтинг» (36034914), ТОВ «Адамант-авто» (41751871), в результаті чого легалізували доходи, отримані злочинним шляхом, на загальну суму 38 363 419,13 гривень.
Так, група підприємств, підконтрольних вищевказаній особі, в тому числі й ТОВ «ТЕХНО-АРТ» (32761622), відображали проведення між собою ризикових операцій, які мають ознаки безтоварних, в результаті чого завищували податковий кредит, а саме ТОВ «ТЕХНО-АРТ» (32761622) по взаємовідносинах із ТОВ «АСС» (23914837), ПП «Аякс-авто» (32436868), ТОВ «АСС-Гофропак» (35070443), ТОВ «ТД Авторесурс» (37045335) та ін.
З метою встановлення ймовірних збитків, нанесених внаслідок ймовірного проведення безтоварних операцій, листом від 07.02.2019 № 154/14/28-10-21-12-01 фахівцю-бухгалтеру направлено вищевказану інформацію та матеріали. Згідно висновку фахівця-бухгалтера від 08.02.2019 встановлено, якщо вважати операції, проведені між підприємствами ТОВ «ТЕХНО-АРТ» (32761622), ТОВ «Містраль авто» (37458121), ТОВ «Технік центр» (37875322), ТОВ «Технік-центр» (32626569), ПП «Аякс авто» (32436868) безтоварними, то посадовими особами вищевказаних підприємств віднесені до податкового кредиту у 2013-2018 роках суми податкового кредиту від операцій з підприємствами-контрагентами 38 363 419,13 грн. Розрахункова сума податку на додану вартість вищевказаних підприємств, яка підлягає до нарахування у Бюджет України за 2013-2018 роки становить 38 363 419,13 гривень.
Аналізуючи фінансово-господарську діяльність підприємств, підконтрольних ОСОБА_6 , та групи вищевказаних підприємств, з якими останні проводили безтоварні операції, встановлено ознаки діяльності типового «конвертаційного центру», діяльність якого направлена на мінімізацію податкового навантаження з податку на додану вартість контрагентам, «конвертування» безготівкових грошових коштів в не обліковані готівкові, походження яких не відображається у податкових звітностях, що призводить до легалізації (відмивання) коштів, отриманих злочинним шляхом.
Враховуючи вищевикладене та те, що ТОВ «АРТСІТІ» (36032807) зареєстроване за тією ж адресою, що і ТОВ «ТЕХНО-АРТ» (32761622) м. Харків, вул. Клочківська, 59, та має одних і тих же видалених бенефіціарних власників, орган досудового розслідування дійшов висновку, що зазначені товариства є підконтрольними одній і тій же особі, а саме ОСОБА_6 . А отже, ТОВ «АРТСІТІ» (36032807) створене останнім в ході його злочинної діяльності з метою її продовження.
Крім того, діяльність засновників та службових ТОВ «ТЕХНО-АРТ» (32761622) та ТОВ «АРТСІТІ» (36032807) на цей час може бути спрямована на заподіяння шкоди економічній безпеці України, фінансування дій з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади.
Слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання корпоративних прав вказаних товариств речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до ст. 98 КПК України.
Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України, настає за набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.
Таким чином вказані корпоративні права можуть являтись об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною десятою статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
В обґрунтування накладення арешту на корпоративні права вищезазначених юридичних осіб орган обвинувачення вказує, що має об`єктивні підстави вважати, що вказані корпоративні права є речовими доказами у кримінальному провадженні, ймовірно будуть використовуватись їх бенефіціарними власниками для схиляння службових осіб підприємств до вчинення кримінальних правопорушень, дозволить продовжувати протиправну діяльність підприємств та може призвести до передачі корпоративних прав на підприємства іншим особам, що призведе до втрати речових доказів та документів, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні та об`єктивному досудовому розслідуванню.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт вказаного майна, яке не було тимчасово вилучене, необхідно розглядати без повідомлення підозрюваного, іншого власника майна, їх захисників, представників чи законних представників, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Зазначене підтверджується тим, що невстановлені особи з метою прикриття своєї протиправної діяльності використовують суб`єкти господарської діяльності оформленні на сторонніх осіб та усвідомлюючи застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження вживатимуть заходів щодо приховування своєї протиправної діяльності.
Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 1 та 2 ст. 64-2 КПК України, передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Дане клопотання, на думку сторони обвинувачення, необхідно розглядати без повідомлення володільців майна, оскільки розгляд клопотання в їх присутності може призвести до негативних наслідків у вигляді передачі третім особам майна, отриманого злочинним шляхом, тобто, втрати доказів, що також унеможливить спеціальну конфіскацію.
З метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, а також застосування подальшої спеціальної конфіскації на користь держави, сторона обвинувачення просить накласти арешт на зазначене в клопотанні нерухоме майно вищеперелічених юридичних осіб.
У судове засідання прокурор не з`явився, але надав суду заяву про розгляд поданого клопотання про арешт майна без його участі, повністю його підтримуючи. Неприбуття прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст.172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власників майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Прокурором доведено, що корпоративні права вищевказаних підприємств мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту корпоративних прав, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені чч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191, ст. 219 КК України, а також, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а тому, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слід накласти арешт на корпоративні права ТОВ «ТЕХНО-АРТ», ТОВ «АРТСІТІ».
Крім того, з метою захисту суверенітету і територіальної цілісності України, національних інтересів, національної безпеки, забезпечення її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави, враховуючи повномасштабну агресивну війну, яку Російська Федерація розв`язала і веде проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальних міжнародних норм і правил, зокрема щодо суверенного права України на захист, Верховною Радою України прийнято Закон «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» від 03.03.2022.
Відповідно до вимог вказаного Закону примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів здійснюється з мотивів суспільної необхідності та без будь-якої компенсації (відшкодування) їх вартості.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» передбачено, що для захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією РФ установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій на виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами за якими є РФ або такі особи пов`язані з державою-агресором; відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, інших цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або на користь РФ, крім безоплатного відлучення на користь держави Україна.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на корпоративні права вищевказаних підприємств, оскільки діяльність засновників та службових осіб вказаних підприємств на цей час може бути спрямована на заподіяння шкоди економічній безпеці України, фінансування дій з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 131-132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1