ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3647/22
Провадження № 11кп/818/1486/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції у м.Валки Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 липня 2022 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бехтери Голопристанського

району, Херсонської області, громадянина України,

засудженого вироком Великобагачанського районного

суду Полтавської області від 30.05.2019 року за ч.3

ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:
Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.05.2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.04.2020 року вирок Київського районного суду м.Полтави від 18.02.2020 року залишено без змін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.09.2020 року визначено засудженому ОСОБА_7 покарання за наявності кількох вироків: вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.05.2019 року та вироку Київського районного суду м.Полтави від 18.02.2020 року та остаточно визначено до відбуття 5 років 1 місяць позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 28.09.2018 року.

Початок строку: 28.09.2018 року. Кінець строку: 28.10.2023 року.
15 червня 2022 року засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернувся до Дзержинського районного суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст.82 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 липня 2022 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України. Вказує, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він працевлаштований, має 3 заохочення, що на його думку, свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. В п. 2 ч.4 цієї статті зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_7 засуджений вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.05.2019 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, тобто за умисний тяжкий злочин, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Станом на час звернення до суду із клопотанням засуджений ОСОБА_7 дійсно відбув більше половину строку покарання.
Разом з тим, згідно останньої характеристики на засудженого від 23.02.2022 засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.09.2018 року. Під час тримання в ДУ «Полтавська УВП» порушував вимоги режиму тримання, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався. З 30.07.2020 року відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)». За період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, адміністрацією установи заохочувався для стимулювання правослухняної поведінки. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, але позитивного прикладу не подає. У відношенні до представників адміністрації ввічливий. Норм санітарії та особистої гігієни дотримується, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, намагається підтримувати охайний зовнішній вигляд. До праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручену роботу. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує роботи із самообслуговування, дотримується правил техніки безпеки та пожежної безпеки на відділенні соціально-психологічної служби. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою, читає художню літературу. Приймає участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, до складу ради колективу засуджених відділення не входить, на профілактичному обліку не перебуває. Згідно вироку має позов на 858 грн., але виконавчі листи до установи не надходили. За період відбування покарання характеризується посередньо.

Поряд з цим, як вбачається з довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_7 , виданою адміністрацією державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25), до останнього було застосовано три заохочення: у виді подяки від 01.08.2019 року, від 23.01.2019 року та від 20.05.2021 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилам внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Також має одне стягнення від 16.04.2020 року у виді догани за порушення режиму локалізації.

За час відбування покарання характеризується посередньо.
Рішенням дисциплінарної комісії від 20.08.2021 року відносно ОСОБА_7 за порушення розпорядку дня до засудженого вирішено не застосовувати дисциплінарного стягнення, обмежившись профілактичною бесідою.

Крім того, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання також вирішувалося дисциплінарною комісією та у лютому 2022 року було відмовлено в направленні матеріалів до суду як особі, яка не довела свого виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_7 було засуджено, наявність іншої судимості, застосування інституту звільнення від покарання в минулому (ст.75 КК), переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

Окрім цього, за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 травня 2019 рокупостановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави кошти у розмірі 858 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат. Однак, надані до суду апеляційної інстанції матеріали, відомостей про добровільну сплату зазначених коштів не містять.

При розгляді клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про його толерантну поведінку, як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Та ж обставина, що засуджений працевлаштований та має 3 заохочення, сама по собі не є беззаперечною підставою для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 липня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3