Справа №642/3806/19
Провадження №1-кп/639/68/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.М.,

суддів Труханович В.В., Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Караванської В.В.,

прокурора Шпака М.А.,

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників Зубенко В.В., Волкова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 21.08.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №00004668 за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.5 ст. 186 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 186 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перебуваючи на свободі обвинувачені можуть переховуватись від суду, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку із чим менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, не зможуть забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків та запобігти зазначеним ризикам.

Захисник Зубенко В.В. заперечувала проти задоволення клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_1 , просила змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або зменшити розмір застави, оскільки обвинувачений тривалий час утримується під вартою, останній має матір похилого віку та малолітню дитину на утриманні, стороною обвинувачення не доведено реальне існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник Волков І.М. також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, з огляду на дані про особу ОСОБА_7 , тривалість утримання обвинуваченої під вартою, та систематичне незабезпечення стороною обвинувачення потерпілих в судові засідання, просив змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_2 з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали думку захисників.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи в частині заявлених клопотань, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.08.2022 року обвинуваченим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07.10.2022 року з визначенням застави, при цьому були враховані ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.5 ст. 186 КК України, останній з яких є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна.

ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна.

При вирішенні клопотань прокурора та сторони захисту для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, вважаючи необхідним залишення обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під вартою, прокурор посилався на доцільність продовження строків тримання під вартою та на наявність ризиків, які мали місце на досудовому слідстві та під час судового розгляду.

При вирішенні клопотань прокурора та сторони захисту колегія суддів враховує існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 :

- можуть переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_1 , ОСОБА_2 згідно вимог ч.6 ст.12 КК України є особливо тяжким у сфері злочинів проти власності. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обвинувачуються у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, організованою групою. Таким чином, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та можуть спонукати останніх до переховування від органу досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає міру покарання, пов`язану виключно з позбавленням волі строком від 8 до 13 років з конфіскацією майна;

- враховуючи дані про особу обвинувачених, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, їх підвищену суспільну небезпеку, багатоепізодність інкримінованого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України (46 епізодів) свідчить про наявність злочинних намірів і схильність обвинувачених до подальшого вчинення кримінальних правопорушень, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, при розгляді зазначеного клопотання прокурором не доведено реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебуваючи на свободі, можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Доводи клопотання в цій частині носять характер припущення, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім того, ризик тиску на свідків та потерпілих може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено Рішенням Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань - Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії».

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися обвинувачений, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти вартою (справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Так, судовий розгляд даного кримінального провадження триває з листопада 2019 року, проте, зважаючи на його обсяг та складність, кількість учасників судового процесу, активні бойові дії на території м. Харкова та Харківської області, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, судовий розгляд на даний час не закінчено, водночас відносно обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з грудня 2018 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась.

Таке тривале перебування під вартою на думку колегії суддів, значно зменшує ризик переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з включенням строку запобіжного ув`язнення до строку покарання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на даний час, згідно встановленого обсягу та порядку дослідження доказів, триває судовий розгляд на стадії допиту потерпілих, свідків обвинувачення та дослідження речових доказів.

Однак, з листопада 2021 року недопитана частина потерпілих та свідків обвинувачення, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, в судове засідання не з`являються, стороною обвинувачення не забезпечується їх явка в судовому засіданні. В той же час, участь потерпілих в судовому засіданні є обов`язковою.

Судова колегія звертає увагу, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається в даному випадку на прокурора, проте стороною обвинувачення не вживаються заходи з метою оперативного судового розгляду справи та дослідження наявних доказів, що призводить до оголошення неодноразових перерв у судових засіданнях та порушення принципу дотримання розумних строків розгляду справи.

Також судова колегія зауважує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 13 років з конфіскацією майна. Разом з цим, така обставина як «тяжкість злочину» не може бути самостійною підставою для позбавлення особи свободи і має враховуватись при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», отже зі зникненням або зменшенням зазначених ризиків та збігом певного часу, тяжкість злочину втрачає свою вагу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі".

У справі Харченко проти України ЄСПЛ нагадав, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, тоді як подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані.

Інших підстав, крім тих, що вже були враховані судом при обранні та неодноразовому продовженні тримання під вартою, не з`явилось, доказів їх існування стороною обвинувачення суду не надано.

Оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, колегією суддів враховується: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 кримінальних правопорушень; 2) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень, 3) вік та стан здоров`я обвинувачених, які тяжких захворювань чи інвалідності не мають; 4) дані про особу обвинувачених та їх репутацію, які майже протягом 4-ох років перебувають під вартою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою, наразі зменшились. Тяжкість обвинувачення, на що посилався прокурор, не може слугувати самостійною підставою для тримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під вартою.

Отже, на думку колегії суддів, у судовому засіданні прокурор не обґрунтував неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про їх особу в сукупності, тривалість перебування обвинувачених під вартою, зменшення на теперішній час ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам зазначеним у клопотанні), суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.

Відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи вищевказану практику ЄСПЛ, характер і обставини інкримінованих обвинуваченим діянь та наявність встановленого у судовому засіданні ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 цього Кодексу, даних про особу обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та беручи до уваги, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває з листопада 2019 року, обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 тривалий час утримуються під вартою, з грудня 2018 року, колегія суддів не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності продовження строків тримання під вартою і вважає доцільним задовольнити клопотання сторони захисту та змінити відносно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на 2 місяці, тобто до 23.11.2022 року, звільнивши їх з-під варти в залі суду негайно, та з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим клопотання сторони захисту підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 194, 197, 331, 369 372, 376, 392 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі задовольнити.

Змінити відносно обвинувачених ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на 2 місяці, тобто до 23.11.2022 року, звільнивши їх з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду за першою вимогою;

- не залишати місце його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. до 07-00 год., без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками обвинувачення по даному кримінальному провадженні відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування;

Покласти на обвинувачену ОСОБА_2 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду за першою вимогою;

- не залишати місце її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22-00 год. до 07-00 год., без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонивши її виїзд за межі України;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками обвинувачення по даному кримінальному провадженні відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування.

Строк дії ухвали до 23 листопада 2022 року (включно).

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області та ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та до органів поліції за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника прокурора по вказаному кримінальному провадженню.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Васильєва

Судді В.В. Труханович

С.О. Рубіжний