УХВАЛА

03 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 712/14318/21

провадження № 51-2725 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002748 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середньоівкіно Верхошижемського району Кіровської області Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Соснівськогорайонного суду м. Черкаси від 02 червня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, 09 жовтня 2021 року близько 04:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в результаті конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_4 , схопив ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс один удар ножем в область потиличної ділянки голови та один удар в область грудної клітини потерпілого. Відповідно до висновку експерта № 03-01/1033, від отриманого удару ножем в грудну клітку із ушкодженням серця настала смерть потерпілого ОСОБА_4 .

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 03 серпня 2022 року апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5., посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить скасувати вищевказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції, призначаючи мінімальний розмір покарання засудженому, не врахував ряд обставин, зокрема те, що ОСОБА_2 вчинив особливо тяжкий злочин, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не погашену судимість, дані, які позитивно характеризують відсутні та завдану потерпілій шкоду не відшкодував. Вважає, що суди дійшли помилкового висновку про щире каяття обвинуваченого, оскільки він свою вину у вчиненому визнав лише під час судового розгляду. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга адвоката не відповідала вимогам статей 407 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), не прийняв рішення про залишення її без руху відповідно до вимог ст. 399 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та правильності кваліфікації її дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги представника ОСОБА_5 , Суд враховує наступне.

За змістом статей 408, 420 КПК України погіршення становища обвинуваченого можливе лише при ухваленні судом апеляційної інстанції свого вироку, а при постановленні ухвали не допускається.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 420 цього Кодексу апеляційний суд має скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2022 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5., не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, ставив питання про зміну рішення суду першої інстанції, а саме призначення обвинуваченому більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Частиною 4 ст. 403 КПК України визначено, що внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Так, апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_1 про м`якість призначеного ОСОБА_2 покарання є слушними, однак не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у прохальній частині апеляційної скарги висуваються вимоги, які не узгоджуються з положеннями статей 407, 420 КПК України.

При цьому суд посилався на те, що прохання апелянта щодо зміни вироку не може бути задоволене, оскільки суд апеляційної інстанції змінивши вирок, не може призначити обвинуваченому суворіше покарання, ніж призначив суд першої інстанції, так як діє в межах апеляційної скарги і може вийти за її межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначив, що представник потерпілої на разі позбавлений можливості змінити свої апеляційні вимоги та привести їх у відповідність до вимог процесуального закону, оскільки це буде суперечити вимогам ч. 4 ст. 403 КПК України.

Таким чином, розглядаючи апеляційну скаргу представника потерпілої, в якій останній просив змінити судове рішення та не ставив питання про постановлення вироку, апеляційний суд був позбавлений можливості погіршити правове становище засудженого, у зв`язку з чим обґрунтовано залишив скаргу представника потерпілої без задоволення, а рішення місцевого суду без зміни.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, який врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином та конкретні обставини його вчинення. Також врахував дані які характеризують особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, тяжкими захворюваннями не страждає, не одружений, офіційного місця роботи та постійного самостійного заробітку не мав.

Крім цього, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, у виді рецидиву злочину.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, обвинувачений ОСОБА_2 в суді першої інстанції вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті та погодився з правовою кваліфікацією своїх дій. Крім того, обвинувачений повністю визнав цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди.

Таким чином, доводи представника потерпілої про те, що суди дійшли до помилкового висновку про щире каяття обвинуваченого, є необґрунтованими.

Апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду встановив, що суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено.

При цьому суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені представником потерпілої в апеляційній скарзі і, не встановивши підстав для зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Отже, касаційна скарга представника потерпілого не містить достатніх даних про порушення судами першої та апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень, а відтак й необхідності скасування чи зміни вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2022 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги представника потерпілої та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_2 відмовити.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8