УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 725/7588/21
провадження № 51-2265 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002797, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 6 ст. 82, ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК частково приєднано до даного покарання не відбуте покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 вересня 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 3 місяців.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишено обрану тримання під вартою.
Строк відбуття покарання визначено обраховувати з дня його затримання, тобто з 11 жовтня 2021 року 15:20.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин, а саме 01 жовтня 2021 року близько 14:00 шляхом вільного доступу, маючи відповідні ключі до вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 , переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, направлену на таємне викрадення чужого майна, умисно, протиправно, повторно, шляхом використання ключа, який був викрадений попередньо, скориставшись відсутністю власників, не маючи відповідного дозволу, проник до кімнати, в якій проживає ОСОБА_5 , та таємно викрав: телевізор марки «Ok» вартістю 12 000 грн, інкубатор для яєць марки «Egg Incubator 56 PCS, 230v, 80w» вартістю 1367, 93 грн, інкубатор для яєць марки «Інкубатор МІ-30-І» вартістю 996,67 грн, жорсткий диск марки "Philips" ємністю 500 GB, TV-тюнер до супутникового телебачення вартістю 600 грн, газонокосарку електричного типу вартістю 1000 грн, Wifi-роутер марки «TP-Link» вартістю 1000 грн, набір ножів марки «Berghoff» вартістю 1200 грн, а також ніж вартістю 600 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 19 764, 60 грн.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 19 липня 2022 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити судові рішення щодо нього, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК, відповідно пом`якшити покарання, обмежившись відбутою під вартою в СІЗО частиною виправних робіт за цим попереднім вироком.
В обґрунтування своїх вимог акцентує на тому, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення до житла. Стверджує, що він завжди мав вільний доступ до всіх жилих так нежилих приміщень у будинку, в т. ч. і до кімнати, з якої після того, як увійшов туди за дорученням матері за якимись документами чи продуктами, вирішив викрасти зазначене в обвинувальному акті та вироку майно, оскільки в нього була ціла зв`язка ключів від вище перелічених приміщень у будинку матері.
Крім того, зазначає, що при призначенні йому покарання судами не було враховано ряд пом`якшуючих обставин, зокрема, його послідовну процесуальну поведінку в цьому кримінальному провадженні, щире каяття, визнання вини, сприяння досудовому слідству, спроба примирення з потерпілим ОСОБА_5 , низку його хвороб (ВІЛ-СНІД, гепатит С, хронічний холецистит, тромботичне ураження середньої вени ліктя зліва), суттєві відхилення у його психіці та інше.
Стверджує, що апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення суду першої інстанції, належним чином не перевірив доводів, викладених у його апеляційній скарзі, та не дав вичерпної відповіді на них, чим порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, та додані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Оспорювання засудженим установлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Доводи в касаційній скарзі засудженого про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ч. 3 ст. 185 КК під час кваліфікації його дій є необґрунтованими.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, відповідний висновок суд, незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, зробив на підставі аналізу показань, наданих у судовому засіданні: потерпілим ОСОБА_5 , який повідомив, що на початку жовтня 2021 року він прийшов додому за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , побачив що не вистачає його речей, двері в його кімнату були закриті на ключ, слідів злому не було. Не вистачало 2-х інкубаторів, телевізора, жорсткого диску, газонокосарки, роутера, набору ножів, тв-тюнера. Зазначив, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності і були випадки коли він міг залазити у будинок через вікно і брав речі. У нього не було ключів від його кімнати і він не давав йому дозволу брати речі, всі кімнати в будинку зачинялися на ключі і в обвинуваченого були ключі виключно від вхідних дверей будинку та від своїх кімнат, де він проживав; свідком ОСОБА_7 , яка повідомила, що обвинувачений є її сином і вона разом з ним та потерпілим проживає на АДРЕСА_1 . На початку жовтня 2021 року вона прийшла додому із потерпілим і побачила, що двері їх з потерпілим кімнати були відчинені і там не було телевізора, 2-х інкубаторів, газонокосарки, набору ножів, жорсткого диску. Вона одразу подумала, що ці речі викрав її син, оскільки 34 місяці назад з кімнати пропали запасні ключі від цієї кімнати. Коли вони з потерпілим йшли з дому завжди зачиняли кімнату на ключ, та обвинуваченому його не давали. Зазначала, що всі речі, які зникли з кімнати, належать потерпілому; свідком ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений є його знайомим та сусідом, на початку жовтня він зайшов до нього та залишив якісь речі на зберігання, серед них був інкубатор. При цьому ОСОБА_4 пояснив, що в нього на даний час немає транспорту щоб ці речі відвести, а тому попросив залишити їх у нього, згодом приїхала поліція і вилучила ці речі.
Також винуватість засудженого підтверджено іншими зібраними у справі доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме даними: протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03 жовтня 2021 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме вказав, що в період часу з 30 вересня 2021 року по 02 жовтня 2021 року ОСОБА_4 не маючи дозволу, проник до його кімнати та викрав його особисті речі на загальну суму 24 000 грн; протоколу огляду місця події від 03 жовтня 2021 року з таблицею ілюстрацій, відповідно до якого вбачається, що 03 жовтня 2021 року з 14:55 до 17:00 слідчим ОСОБА_9 за участю власника приміщення ОСОБА_7 у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проводився огляд місця події, а саме: будинок на АДРЕСА_1 . Все вилучене, у тому числі сліди рук, сліди взуття, циліндровий механізм та ключ до нього, які в ході огляду давали підстави вважати, що на них містяться сліди злочину, вказаними учасниками оглядались та були вилучені; протоколу добровільної видачі та огляду від 03 жовтня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 добровільно повідомив місце знаходження інкубатора для яєць та видав його; висновку експерта від 20 жовтня 2021 року № СЕ-19/126-21/7816-ТР, відповідно до якого вбачається, що циліндровий механізм, що вилучений 03 жовтня 2021 року в ході проведення слідчої дії огляду місця події за фактом крадіжки, в наданому на дослідження вигляді справний та працездатний. Ключ суцільнометалевий із написом «IMPERIAL», який добровільно видав ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_2 вільно входить у шпарину та повертає патрон у циліндрі, тим самим повертаючи поводок, решта шість ключів, які добровільно видав останній, не повертають поводок; висновку експерта від 27 жовтня 2021 року № СЕ-19/126-21/8227-ТР, з якого вбачається, що слід взуття найбільшими розмірами 235x110 мм, що перекопійовано на відрізок темної дактилоплівки розмірами 257x180 мм, який виявлений та вилучений у ході проведення огляду місця події 03 жовтня 2021 року за фактом крадіжки з будинку за адресою: АДРЕСА_1 залишений низом підошов взуття з узором та розміром аналогічним узору та розміру низу підошов кросівок чорного кольору, які вилучені 11 жовтня 2021 року під час затримання ОСОБА_4 ; висновків товарознавчих експертиз від 18 жовтня 2021 року №СЕ-19/126-21/7826-ТВ та № СЕ-19/126-21/7825-ТВ, та іншими наведеними у вироку доказами.
Оцінивши показання потерпілого, свідків, підтверджені іншими доказами, які досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло.
Також суд проаналізував показання ОСОБА_4 , надані ним у судовому засіданні, за його версією подій інкримінованого йому кримінального правопорушення, дав їм належну оцінку і розцінив їх як спосіб захисту останнього від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки вони спростовуються доказами у справі.
Критичну оцінку окремих доказів судом належним чином вмотивовано.
При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту та ОСОБА_4 щодо відсутності у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК, через відсутність, на їх думку, такої кваліфікуючої ознаки як проникнення до житла, з огляду на наведене нижче.
Так, проникнення як кваліфікуюча ознака крадіжки передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.
При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» у складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення крадіжки та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16-к, провадження №13-14кс18).
Як вбачається з матеріалів провадження за скаргою, судами було встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 під час судового засідання стверджували, що жодних ключів від їх окремої кімнати, де вони разом проживають, ОСОБА_4 не надавали, як і не надавали дозволу на вхід до неї, а тим паче на вилучення речей.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, повністю доведена і дії засудженого кваліфіковано правильно.
А незгода засудженого з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд, зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у нарколога та перебував на обліку у психіатра, а також стан його здоров`я. Відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
З урахуванням зазначеного суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів необхідне та достатнє покарання повинне бути пов`язане із ізоляцією його від суспільства у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що наближене до мінімальних меж санкції вчиненого кримінального правопорушення, та про відсутність підстав для призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК і для звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, рішення своє вмотивував.
Разом з тим суд встановив, що ОСОБА_4 раніше судимий вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 вересня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2, ст.185, ст. 70, ст. 71 КК до 5 років позбавлення волі. Невідбута частина покарання замінена ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2021 року на підставі ч. 3 ст. 82 КК на 1 рік 22 дні виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 20 % заробітку, які він повністю не відбув 9 місяців і 22 дні.
Урахувавши ці обставини, суд призначив остаточне покарання ОСОБА_4 на підставі ч. 6 ст. 82, ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК, приєднавши частково до визначеного покарання невідбуте ним покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 вересня 2018 року, що, на думку колегії суддів, цілком обґрунтовано.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, наводяться докази, що спростовують її доводи.
Усупереч твердженням засудженого в касаційній скарзі, з долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо нього дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Також, погоджуючись із вироком місцевого суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд вказав про дотримання судом вимог статей 50, 65 КК під час призначення покарання засудженому ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, так і остаточного покарання на підставі ч. 6 ст. 82, ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК, приєднавши частково до визначеного покарання невідбуте обвинуваченим покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 вересня 2018 року.
При цьому, аналізуючи особу ОСОБА_4 , колегією суддів встановлено, що він за попередніми вироками районних судів був засуджений до покарання із застосуванням ст. 69 КК та статей 75, 76 КК, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий корисливий злочин, а відтак не здатний надавати критичну оцінку своїм діям та не бажає змінювати свою поведінку і ставлення щодо дотримання вимог закону у суспільстві, що вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи, що у даному випадку є неможливим для призначення йому більш м`якого покарання, навіть з урахуванням стану його здоров`я.
Також суд апеляційної інстанції слушно не взяв до уваги доводи засудженого про його послідовну процесуальну поведінку, щире каяття, визнання вини, сприяння досудовому слідству, що повинно було бути враховано районним судом, як пом`якшуючі обставини, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак, щире каяття ОСОБА_4 має формальний характер, оскільки з матеріалів провадження не вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду він визнавав свою вину саме у вчиненні інкримінованого йому злочину слідством, відповідальність за який передбачено ч.3 ст.185 КК.
Більш того, апеляційний суд обґрунтовано відмітив, що твердження ОСОБА_4 щодо його суттєвих відхилень у психіці є безпідставними, адже згідно відомостей, які містяться у висновку судово-психіатричної експертизи від 27 жовтня 2021 року, вбачається, що на даний час ОСОБА_4 ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Таким чином, зваживши, що при ухваленні вироку судом першої інстанції щодо ОСОБА_4 дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд не встановив істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів і доходить переконання, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які могли бути підставами для зміни судових рішень, Суд не встановив.
Таким чином, оскільки обґрунтування касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 липня 2022 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3