Дата документу Справа № 317/338/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/338/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/917/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія №99»,

розглянула 22 червня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2022 року, якою задоволено подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, працював працівником з благоустрою ФОП « ОСОБА_9 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засудженого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 року за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 року іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі строком на 3 роки.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації ДУ « Біленьківська виправна колонія № 99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , мотивоване тим, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 09.01.2020 року. Станом на 27.01.2022 відбув більше як 2/3 строку покарання, тобто 2 роки 19 днів.
Під час тримання у Дніпровській установі виконання покарань № 4 стягнень та заохочень не мав.
В Біленьківській виправній колонії №99 відбуває покарання з 26.11.2020. За період відбування покарання установленого порядку відбування покарання не допустив. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки отримав 2 заохочення правами начальника установи. Вважали, що засуджений довів своє виправлення, та до нього можливо застосувати ст.81 КК України.
У судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії №99 ОСОБА_10 підтримав подання, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у ньому.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2022 року задоволено подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на весь залишений строк.

Задовольняючи подання державної установи, суд першої інстанції дійшов висновку, що поведінка засудженого протягом часу відбування покарання у достатній мірі була стабільно позитивною та активною. Згідно поданих та перевірених у судовому засіданні доказів слідує, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на звільнення його від відбуття покарання умовно-достроково на строк, який залишився.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів своє виправлення. Так, в ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» ОСОБА_7 відбуває покарання з 26.11.2020 року. Лише більш ніж через півроку, 12.07.2021 року засуджений отримав перше заохочення у вигляді подяки начальника установи за виконання покладених обов`язків. Аналогічне заохочення від отримав 30.12.2021. Таким чином, має місце достатньо пасивна поведінка засудженого, яка не відповідає критерію сумлінної поведінки в розумінні ст.81 КК України.

Крім того, вироком суду ОСОБА_7 спочатку було призначено покарання із застосуванням ст.75 КК України. В подальшому ухвалою суду випробувальний термін було скасовано та направлено засудженого для відбування покарання через неявку до органу пробації. Такі дії не можуть вважатись сумлінною поведінкою, засуджений потребує тривалого виховного впливу з метою створення у його свідомості готовності до самокерованої правослухняної поведінки та нейтралізації негативних настанов.

Також, одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Проте, відповідно до довідки ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» засуджений ОСОБА_7 не працював на виробництві колонії жодного дня. На добровільній, безоплатній основі працює в їдальні для засуджених різноробочим. В свою чергу, виконання таких завдань не може вважатись систематичним залученням засудженого до праці.

Звертає увагу суду, що вироком суду з ОСОБА_7 стягнуто на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 314 гривень, однак вказана сума засудженим не відшкодована. Відсутність працевлаштування засудженого ОСОБА_7 на виробництві колонії, неодержання заробітної плати, та, відповідно, невідшкодування витрат, покладених на засудженого вироком суду, виключає таку обов`язкову складову умовно-дострокового звільнення, як сумлінне ставлення до праці, що прямо передбачена ст.81 КК України.

Таким чином, при визначених обставинах, на теперішній час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки встановлені дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги.

Засуджений у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних та переконливих підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 року за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 року іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі строком на 3 роки.
Початок строку відбування засудженим покарання - 08 січня 2020 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання - 08 січня 2023 року.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , останній під час тримання в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 16.02.2020 року відбував покарання в державній установі «Жовтоводська виправна колонія №26», порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 26.11.2020 року відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія №99», порушень режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків два рази заохочувався правами начальника установи.

На добровільній, безоплатній основі працює в їдальні для засуджених різноробочим. Ставлення до праці добре. Роботу виконує якісно та в строк. Приймає активну участь в життєдіяльності відділення СПС, проявляє власну ініціативу. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує доброзичливі стосунки із засудженими. У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи добре. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере особисто участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програмах диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Приймає участь у роботі самодіяльної організації, а саме «Санітарно-побутова секція». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, а саме відвідує бібліотеку установи. Засуджений на профілактичному обліку в установі не перебуває. У скоєному злочині вину свою визнає, розкаюється.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що дійти висновку, що поведінка ОСОБА_7 за весь час відбування покарання є такою, що зазнала позитивних змін, неможливо, оскільки взяті місцевим судом до уваги позитивні відомості стосуються лише певного періоду відбування засудженим покарання.

На думку апеляційного суду, заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на час розгляду судом подання ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За виконання покладених обов`язків засуджений ОСОБА_7 дійсно 2 рази заохочувався правами начальника установи. Але при цьому, поведінку засудженого за весь час відбування покарання не можна вважати стабільно позитивною.

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи з липня 2020 року по грудень 2021 року взагалі не працював, заробітну плату не отримував, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого. Залучення ОСОБА_7 до праці в їдальні установи мало епізодичний характер та з огляду на положення ст.81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу, є вочевидь недостатнім, що спростовує доводи установи в цій частині. Робота в їдальні установи є роботою за власним бажанням, підтверджень того, що ця робота була відповідальна або тяжка матеріали справи не містять.

При цьому, слід наголосити на визначених ст. 81 КК України обов`язкових умовах застосування заохочувальної норми, зокрема і умові сумлінного ставлення до праці, чого у даному випадку не прослідковується через непрацевлаштованність засудженого.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, його працевлаштованість в їдальні установи, яка мала епізодичний характер, відповідно до довідки установи останній взагалі не працював, що свідчить про те, що засуджений не довів стабільності та позитивності поведінки, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосована пільга у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Також колегія суддів зауважує, що рішенням комісії ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» від 15.07.2021 року відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 має 2 заохочення, ще не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки сумлінна поведінка та благоустрій установи - не право засудженого, а його обов`язок, та така поведінка засудженого не може бути безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.

Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчинених злочинів і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ч.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання. Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст.413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним кримінального правопорушення, даних щодо праці, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відносно засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2022 року, якою задоволено подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4