Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/4505/21
Провадження № 1-кп/490/479/2021
У Х В А Л А

30 березня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

його захисників - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 2551, частиною 2 статті 189, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

1. Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, спираючись про те, що ризики, які зумовили обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії наразі не усунуті та не зменшились.

2. Обвинувачений під час підготовчого судового засідання просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Послався про те, що наразі на територію України здійснюється збройна агресія, та він бажає взяти участь у відсічі їй.

Окрім того, посилався про те, що в зв`язку з здійсненням збройної агресії прагне бути разом зі своєю родиною та особисто її захищати.

Обвинувачений також вказував, що наразі перебуває під вартою протягом тривалого проміжку часу; час його перебування під вартою наразі вже перевищує покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим.

Захисники під час судового розгляду кримінального провадження підтримали позицію свого підзахисного.

Встановлені судом обставини

І……В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення

- ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 2551, частиною 2 статті 189, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України;

- ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 2551, частиною 2 статті 189, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України;

- ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 2553, частиною 3 статті 27 - частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України

1. В межах цього кримінального провадження, зокрема, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочинів загалом за таких обставин.

Станом на січень 2019 року між ОСОБА_10 - з одного боку та ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - з іншого - виник спір із приводу відносин, що виникли між ними в зв`язку із реалізацією зернових культур.

Далі ОСОБА_10 , зневажаючи встановлений державою порядок захисту порушеного права, передбачений цивільним законодавством, такого не зробив, але з використанням незаконних методів, вирішив примусити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повернути йому грошові кошти у розмірі 36.000 доларів США за неіснуючий борг.
Та, розуміючи, що у нього відсутні можливості в інший спосіб здійснити вплив на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою отримання 36.000 доларів США, він вирішив звернутись до особи, яка має злочинний вплив та авторитет на території міста Миколаєва та Миколаївської області, з метою застосування до неї такого впливу.
Так, ОСОБА_10 , будучи обізнаним про те, що на території міста Миколаєва та Миколаївської області ОСОБА_4 має повагу у злочинному середовищі та попередньо здобутий злочинний авторитет, як особа, яка притягалася до кримінальної відповідальності та відбувала покарання в місцях позбавлення волі та веде визначений "злодійськими" традиціями спосіб життя, позиціонує себе, як особа, що дотримується неписаних загальноприйнятих в злодійських колах правил поведінки, в кінці грудня 2020 року (більш точної дати та часу встановити не видається можливим) знаходячись в м. Миколаєві (більш точної адреси встановити не видалось можливим) звернувся до ОСОБА_4 з проханням здійснити злочинний вплив на ОСОБА_11 для вирішення спору стосовно отримання грошових коштів від реалізації зернової культури соя в сумі 36.000 (тридцять шість тисяч) доларів США.
В подальшому на початку січня 2021 року (більш точну час та дату під час досудового розслідування встановити не видалось за можливе, але не пізніше 06.01.2021) ОСОБА_4 , використовуючи свої злочинні зв`язки та авторитет, поширюючи свій злочинний вплив на раніше засуджених та інших осіб, для вчинення дій щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залучив свого знайомого - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також має повагу злочинному середовищі та попередньо здобутий злочинний авторитет, як особа, яка притягалася до кримінальної відповідальності та відбувала покарання в місцях позбавлення волі та веде визначений "злодійськими" традиціями життя, позиціонує себе, як особа, що дотримується неписаних загальноприйнятих в злодійських колах правил поведінки.
Далі, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_13 вирішили отримати вказані кошти від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 внаслідок вимагання, застосувавши погрози насильства відносно потерпілих , направлені на вимогу передачі чужого майна.

У подальшому ОСОБА_4 04.01.2021, більш точний час встановити на даний момент не виявилось можливим, після особистої зустрічі останнього з потерпілим ОСОБА_11 , яка відбулась на території гаражних та складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , з метою реалізації розробленого злочинного плану, направленого на вимагання грошових коштів, зателефонував потерпілому та з використанням погроз фізичної розправи над ним, схиляв останнього до призначення зустрічі з ОСОБА_10 для вирішення питання щодо передачі коштів за неіснуючий борг, на що потерпілий, сприймаючи погрози реальними та побоюючись за своє життя та здоров`я, погодився.
Так, 06.01.2021 року приблизно о 15 годині 10 хвилин потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, вул. Малко Тернівська, буд. 81, зустрілись з ОСОБА_10 з приводу з`ясування обставин неіснуючого боргу.
В той же день, о 15 годині 13 хвилин до вказаної адреси прибули ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_13 на автомобілі Тойота, моделі Хайлендер, державний номерний знак " НОМЕР_1 " під керуванням ОСОБА_14 .. Під час вказаної зустрічі ОСОБА_4 та ОСОБА_13 з метою реалізації заздалегідь розробленого злочинного плану, направленого на вимагання грошових коштів у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , шляхом погрози застосування фізичної розправи над потерпілими вимагали у останніх передачі грошових коштів в сумі 36.000 (тридцять шість тисяч) доларів США, або передачі транспортного засобу Тойота, моделі Прадо, державний номерний знак " НОМЕР_2 ", що перебував у користуванні ОСОБА_12 , як сплату частини неіснуючого боргу, який нібито виник у потерпілих перед ОСОБА_10 ..
В подальшому у період часу з 12.01.2021 року по 17.02.2021 року ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_13 , діючи на виконання раніше розробленого спільного злочинного плану, здійснювали неодноразові телефонні дзвінки потерпілому ОСОБА_11 , в яких висловлюючи постійні погрози фізичної розправи над ним та потерпілим ОСОБА_12 у разі несплати завідомо неіснуючого боргу у сумі 36.000 (тридцять шість тисяч) доларів США.
Потерпілий ОСОБА_11 , сприймаючи постійні погрози ОСОБА_4 та ОСОБА_13 як реальні, а також побоюючись за своє здоров`я та здоров`я ОСОБА_12 , на виконання незаконних вимог останніх, 17.02.2021 близько 15:00, перебуваючи у приміщені кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: м. Миколаїв, вул. Малко Тернівська, 96, у присутності потерпілого ОСОБА_12 передав на виконання вказівки ОСОБА_4 . ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 13.900 (тринадцять тисяч дев`ятсот) гривень.
Того ж дня, 17.02.2021 року о 15 годині 49 хвилин ОСОБА_10 за допомогою свого мобільного телефону узгодивши з ОСОБА_4 отримання від ОСОБА_12 його автомобілю «Toyota Land Cruiser Prado», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якості погашення частини неіснуючого боргу. В подальшому, отримавши вказаний транспортний засіб, ОСОБА_10 залучивши свого знайомого ОСОБА_15 , який не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , перегнав вказаний автомобіль до прилеглої території будинку АДРЕСА_3 .
В цей же день, після отримання вказаних вище грошових коштів та автомобіля, з 16 години 35 хвилин до 16 години 43 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи на прилеглій території будівельного магазину «1000 дрібниць» за адресою: м. Миколаїв, вул. Кіровоградська, буд. 23А зустрівся з ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , яким в свою чергу передав частину отриманих від потерпілого ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 7.000 (сім тисяч) гривень.
Вказані дії ОСОБА_16 кваліфіковані за частиною 1 статті 2551, частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується також у незаконному придбанні та носінні вогнепальної зброї - 7,62 мм. пістолету 1930/33 р. конструкції Токарєва ("ТТ") та бойових припасів до неї.

Вказані дії ОСОБА_16 кваліфіковані за частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України

2. 17 лютого 2021 року в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 був затриманим.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 лютого 2021 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 квітня 2021 року включно.

В подальшому ухвалами слідчих суддів Центрального районного суду міста Миколаєва цей строк продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 09 червня 2021 року - до 18 червня 2021 року включно.

В подальшому ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 04 лютого 2022 року до 04 квітня 2022 року включно.

3. Наразі в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 тримається під вартою загалом 01 рік 01 місяць та 13 днів.

ІІ……Наразі в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 121, частиною 2 статті 121, частиною 2 статті 345 Кримінального Кодексу України.

1. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що:

-07 січня 2013 року під час бійки він заподіяв ОСОБА_17 тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких сталась смерть ОСОБА_17
-10 жовтня 2017 року близько 23 год. 00 хв. під час конфлікту з ОСОБА_18 заподіяв тому тяжкі тілесні ушкодження.
-15 листопада 2018 року близько 08 год. 50 хв. перебуваючи під вартою у камерному приміщенні ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", з метою перешкодити проведенню обшуку заподіяв старшому інспектору ОСОБА_19 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

2. В межах цього об`єднаного кримінального провадження ОСОБА_4 перебував під вартою в зв`язку з обранням відносно нього відповідного запобіжного заходу протягом періодів:

-з 14 січня 2013 року до 28 березня 2017 року;

-з 09 лютого 2018 року до 25 травня 2018 року

-з 04 червня 2018 року до 22 жовтня 2019 року

-з 23 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року

а загалом - 06 років 04 місяця 27 днів.

3. В межах цього об`єднаного кримінального провадження ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 червня 2020 року йому було надано право звільнення за умови внесення застави, в зв`язку із внесенням якої з-під варти він був звільнений.

Та наразі в межах цього кримінального провадження відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

ІІІ……У разі визнання ОСОБА_4 винуватим по всіх статтях висунутих йому обвинувачень в межах обох кримінальних провадження у строк відбутого ним покарання відповідно до приписів частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, що підлягає застосуванню до покарання за злочини, вчинені обвинуваченим до 21 червня 2017 року/ та частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України має бути зараховано загалом (06 років 04 місяці 27 днів х 2) + 01 рік 01 місяць 13 днів - 13 років 11 місяців 07 днів.

IV……Під час винесення вказаних ухвал слідчі судді та суд виходили з існування ризиків того, що обвинувачений може вчиняти вплив на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а також - вчинити новий злочин, а також - з наявності суспільного інтересу, який виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

3. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

3.1. Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

3.2. Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

3.3. Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

3.4. Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3.5. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

4. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних підстав для застосування запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити розгляд справи до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

5. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

1)можна перевірити у судовому розгляді;

2)спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

У своєму рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи /пункт 79/.

Розширюючи цю тезу, у своєму рішенні у справі «Лабіта проти Італії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення.

При цьому існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках суд повинен встановити наявність інших підстав, що виправдовують подальше позбавлення свободи. /пункти 152 - 153/.

6. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України обираючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

-не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

-пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

-докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

В цьому ж випадку зміст припущення про вчинення ОСОБА_4 злочинів в зв`язку з його участю у спорі між ОСОБА_10 - з одного боку та ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - з іншого є викладеним в обвинувальному акті.

Ця підозра поза розумним сумнівом може бути перевіреною судом, її "обґрунтованість" в сенсі вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим по суті не заперечується, адже захист по суті не заперечує, що ОСОБА_4 у вирішення цього спору втрутився.

Неможливість завершення перевірки цієї підозри наразі є очевидною та сторонами не заперечується.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити нові злочини.

Прокурор стверджує, що цей ризик наразі не зник та не зменшився.

Та ці твердження прокурора є обґрунтованими, адже ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вже чотирьох злочинів, при цьому три з них в період, коли відносно нього вже здійснювалось кримінальне провадження.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена, наявність ризику того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може чинити протиправний вплив на свідків та потерпілих у кримінальному процесі.

Проте, наразі строк, який підлягає зарахуванню обвинуваченому в строк відбуття покарання у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, є більшим за передбачений законом строк покарання, яке може бути йому призначеним та наближеним до максимального передбаченого законом строку покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Таке позбавляє сенсу дії щодо протиправного впливу на свідків та потерпілих з метою пом`якшення або уникнення покарання.

Це, в свою чергу, не дає підстав вважати наявним ризик вчинення таких дій.

Отже, цей ризик на даний час суд вважає відсутнім.

3. Прокурор стверджує, що в цьому випадку є наявним ризик того, що обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від суду.

Стосовно цієї обставини суд нагадує, що наразі строк, який підлягає зарахуванню обвинуваченому в строк відбуття покарання у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, є більшим за передбачений законом строк покарання, яке може бути йому призначеним та наближеним до максимального передбаченого законом строку покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Таке позбавляє сенсу дії щодо ухилення від суду. Це, в свою чергу, не дає підстав вважати наявним ризик вчинення таких дій.

Отже, цей ризик на даний час суд вважає відсутнім.

Стосовно "громадського інтересу".

Суд відзначає, що в цьому випадку обвинувачений підозрюється у тому, що претендує на вплив на суспільні відносини поза наявного в державі порядку.
Та таке, поза розумним сумнівом, становить істотну суспільну небезпеку, отже - суттєво порушує громадські інтереси.
Та цей аспект громадського інтересу сукупно з наявністю встановленого вище ризику того, що обвинувачений може вчинити нові злочину, є суттєвим для вирішення питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Стосовно можливості запобігти встановленим ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

1. Суд відзначає, що на теперішній час обвинувачений утримується під вартою протягом строку, який законодавцем є визначеним достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Таке дозволяє поставити під сумнів неможливість запобігання єдиному встановленому судом ризику - ризику повторного вчинення злочинів обвинуваченим - інакше, ніж шляхом його тримання під вартою.

2. Далі суд відзначає, що обвинувачений протягом судового розгляду кримінального провадження надав достатні гарантії його явки до суду.

Так він, у період дії військового стану, надав зобов`язання стати до лав захисників України.

Та це зобов`язання на цей момент є вагомим, адже його невиконання в цей період вочевидь матиме більш суттєві негативні наслідки для ОСОБА_4 , ніж притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення стверджуваних злочинів.

Суд також відзначає, що обвинувачений є обізнаним про наслідки недотримання його обіцянки, але свою обіцянку підтвердив.

3. Стосовно ж громадського інтересу, який має бути дотриманим під час розгляду цього кримінального провадження, суд відзначає таке.

Матеріали кримінального провадження доводять, що ОСОБА_4 , хоча й вчиняючи дії на шкоду суспільству, тим не менш при їх вчиненні демонстрував відсутність боягузтва, наполегливість, здатність йти до кінця для досягнення своєї мети, не рахуючись при цьому із власним життям та здоров`ям.

Та такі риси характеру, будучи звернутими на користь суспільства, в умовах які склались, здатні принести суспільству неабияку користь. Та отримання саме такої користі на теперішньому етапі становить більш вагомий суспільний інтерес, ніж інтерес в організації суспільства на певних засадах.

Заключні застереження.

1. Остаточно вирішуючи питання про запобіжний захід, який має бути застосованим відносно ОСОБА_4 , суд враховує ті обставини, що:

-частина з врахованих під час обрання відносно нього запобіжного заходу ризиків наразі зникла;

-на теперішній час наявні обставини, які законодавець пов`язує із можливістю виправлення його особи; стосовно ОСОБА_4 таке означає ніщо інше, як зміну орієнтації його особи на соціально корисну;

-у разі такої зміни участь обвинуваченого у захисті незалежності України є вкрай корисною.

В обстановці, яка склалась, такі обставини у їх сукупності вказують про необхідність зміни обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий.

3. Стосовно запобіжних заходів, які можуть бути застосовані до ОСОБА_4 в умовах, які склались, суд додатково відзначає таке.

3.1. Застосування відносно нього домашнього арешту не є можливим, адже в обстановці, яка склалась на території міста Миколаєва, дотримання умов цього запобіжного заходу не є можливим.

3.2. Повторне застосування відносно ОСОБА_4 застави не відповідає засадам здорового глузду.

3.3. Застосування відносно ОСОБА_4 особистої поруки наразі не є можливим через відсутність в нього на теперішній час поручителів.

Наведене у сукупності доводить, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід слід змінити на особисте зобов`язання.
При цьому на нього слід покласти запропоновані ним же обов`язки.

Отже, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, а клопотання захисту слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - задовольнити частково, клопотання захисту задовольнити.
Змінити обраний відносно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-докласти зусиль для вступу у підрозділи України, що беруть безпосередню участь у захисті України або виконанні завдань щодо підтримання життєдіяльності цивільної інфраструктури міста /Збройних Сил України, підрозділів територіальної оборони тощо/ та надати суду підтвердження про вступ у такі підрозділи;

-негайно після звільнення повідомити суд про місце свого перебування, підрозділ, до якого він вступив, та актуальні засоби зв`язку;

Строк дії ухвали в цій частині встановити в 2 місяці - до 30 травня 2022 року включно.

Зобов`язати начальника Державної Установи "Миколаївський Слідчий Ізолятор" звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

СУДДЯ = ОСОБА_20 =