Дата документу 10.08.2022 Справа № 317/531/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/531/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1028/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія №99»,

розглянула 10 серпня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2022 року, якою задоволено подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, громадянина України, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту проживав адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
засудженого вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2015 року за ч.1 ст.115, ч.1 ст.71 КК України до 10 років 2 днів позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04.11.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.04.2015 року по 04.12.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання ДУ «БВК-99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , яке мотивоване тим, що засуджений довів своє виправлення та відбув необхідну частину строку покарання.
В судовому засіданні представник адміністрації установи виконання покарань та засуджений ОСОБА_8 підтримали подання.
Прокурор в судовому засіданні висловила думку про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, хоч і став на шлях виправлення. Зазначила, що останнє заохочення засуджений отримав у березні 2021 року, а протягом останнього часу він не заохочувався. Крім того, кількість та частота заохочень засудженого ОСОБА_8 не свідчить про те, що він довів своє виправлення. Також зазначила, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_8 працював на виробництві установи лише в січні 2022 року, що свідчить про відповідне відношення засудженого до праці. За таких обставин на думку прокурора подання є передчасним.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2022 року задоволено подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Звільнено засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 3 місяці 10 днів.

Задовольняючи подання державної установи, суд першої інстанції дійшов висновку, що поведінка засудженого протягом часу відбування покарання у достатній мірі була стабільно позитивною та активною. Матеріалами справи підтверджено те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що є особливо тяжким злочином, а тому участь захисника під час розгляду подання щодо питань, які вирішуються судом під час виконання вироків є обов`язковою. Разом з тим, подання державної установи в порушення вимог ч.1 ст.52 КПК України було розглянуто судом без залучення захисника.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поведінка засудженого не була зразковою на протязі усього періоду відбування покарання. Так, будучи засудженим за особливо тяжкий злочин, за який засудженому призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, останній отримував заохочення тільки протягом 5 років відбування покарання. При цьому, перше заохочення отримано ним у вересні 2016 року, а останнє у березні 2021 року, тобто більше одного року тому. Згідно довідки, підписаної головним бухгалтером ДУ «Біленківська виправна колонія №99», засуджений ОСОБА_8 не працював на виробництві колонії протягом 2021 року жодного дня. Працював різноробочим на ДП «ПДКВС України (№99)» з 01.02.2022 року. Разом з тим, відповідно до матеріалів особової справи, за станом здоров`я ОСОБА_8 може працювати.

Таким чином, на теперішній час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 , оскільки встановлені дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні не погодились з апеляційною скаргою та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних та переконливих підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2015 року за ч.1 ст.115, ч.1 ст.71 КК України до 10 років 2 днів позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженим покарання - 15 квітня 2015 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання - 28 серпня 2024 року.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 , останній під час тримання в Бахмутському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень установленого порядку тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що дійти висновку, що поведінка ОСОБА_8 за весь час відбування покарання є такою, що зазнала позитивних змін, неможливо, оскільки взяті місцевим судом до уваги позитивні відомості стосуються лише певного періоду відбування засудженим покарання.

На думку апеляційного суду, заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на час розгляду судом подання державної установи про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За виконання покладених обов`язків засуджений ОСОБА_8 дійсно 8 разів заохочувався правами начальника установи та не мав стягнень.

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи з вересня 2020 року взагалі не працював, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого. Залучення ОСОБА_8 до робіт із благоустрою установи з огляду на положення ст.81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу, є вочевидь недостатнім, що спростовує доводи установи в цій частині. Робота із благоустрою установи є роботою за власним бажанням, підтверджень того, що ця робота була відповідальна або тяжка матеріали справи не містять. Більш того, матеріали не містять і даних про залучення засудженого до цієї роботи.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, залучення його до благоустрою установи, яка мала епізодичний характер, відповідно до довідки установи останній взагалі не працював, що свідчить про те, що засуджений не довів стабільності та позитивності поведінки, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосована пільга у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ті обставини, що засуджений ОСОБА_8 має 8 заохочень, ще не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки сумлінна поведінка та благоустрій установи - не право засудженого, а його обов`язок, та така поведінка засудженого не може бути безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.

Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ч.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст.413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним кримінального правопорушення, даних щодо праці, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відносно засудженого ОСОБА_8 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2022 року, якою задоволено подання ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія №99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4