Справа № 730/647/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/141/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 2 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000273, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голінка, Бахмацького району, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого Борзнянським районним судом Чернігівської області:

- 20 грудня 2006 року за ч.3 ст.15, ч. 3 ст.185; ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 27 квітня 2009 року за ч.1 ст.121, ч. 1 ст.115, ч. 4 ст.70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років;

- 25 лютого 2021 року за ч.2 ст.389, ст.ст. 71.72 КК України до покарання у вигляді 5 місяців 13 днів арешту;

- 4 серпня 2021 року за ст. 126-1, ч. 4 ст. 70 КК України, до 6 місяців арешту;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 514,86 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- захисника-адвокат ОСОБА_7 просить змінити його, перекваліфікувавши дії його підзахисного з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 вільно зайшов до приміщення готелю і у нього виник умисел на вчинення крадіжки лише після того як він побачив телевізор через незачинені двері кімнати. Вважає висновки суду про відсутність вільного режиму доступу до приміщення готелю припущенням. На переконання захисника, судом не було враховано, що центральні вхідні двері готелю були відчиненими і він являється загальнодоступним місцем без охорони;

- обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки у нього не було наміру на проникнення з метою крадіжки і все відбулося спонтанно.

Як встановлено судом першої інстанції 22 травня 2021 року в обідній час ОСОБА_8 з метою крадіжки чужого майна, прибув до приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на території футбольної бази « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою АДРЕСА_2 , де через незачинені вхідні двері потрапив до приміщення готелю, перебуваючи в середині якого, через незачинені двері потрапив до середини кімнати №30, звідки повторно таємно від оточуючих викрав належний ОСОБА_9 телевізор LCD LED LI7 15.6 DVB-T2 12-220v вартістю 2107,20 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо моменту виникнення у обвинуваченого умислу на крадіжку. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- потерпілого ОСОБА_9 який повідомив, що на початку літа 2021 року він працював в готелі «Хілтон» та проживав в кімнаті №30 на 3 поверсі готелю. Двері центрального входу відчинені, коли в готелі є відвідувачі. Його кімната не зачинялася на ключ, проте двері завжди були зачинені. 15 червня 2021 року він виявив, що телевізора немає. Також зазначив, що в готелі можна попити води на першому поверсі, де розміщенні кухня і санвузли;

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що проходячи повз готель йому захотілось попити води. Він зайшов до приміщення через вхідні двері, щоб попросити води. Через незачинені двері однієї з кімнат він побачив на стіні телевізор, в цей момент в нього виник умисел на крадіжку, він зняв телевізор та пішов;

- свідка ОСОБА_10 , згідно показань якого 22 травня 2021 року він зустрів обвинуваченого і вони вживали алкогольні напої. Коли вони проходили повз готель, ОСОБА_8 віддав йому пляшку горілки і побіг в бік готелю сказавши, що зараз повернеться. Коли останній повернувся то приніс телевізор в коробці, сказав, що вкрав у готелі;

- свідка ОСОБА_11 , адміністратора футбольної бази «Єдність» та готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », згідно показань якої ОСОБА_9 повідомив їй, що належний йому телевізор зник з кімнати. До готелю можна потрапити через парадний та боковий входи. Готель функціонує на базі футбольної бази «Єдність» і в ньому розміщуються футболісти, що приїжджають на тренування. На той час в готелі не було відвідувачів і всі входи зазвичай були замкнені. Прибиральниця могла залишити їх відчиненими на деякий час. На першому поверсі готелю розміщена кухня, двері якої не замикаються, та санвузли. У вказаних приміщеннях можна попити води.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 02 липня 2021 року, що проводився за адресою АДРЕСА_2 , в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з якого вбачається що на третьому поверсі вказаного готелю знаходиться кімната № НОМЕР_1 , де проживав потерпілий ОСОБА_9 ;

- протоколі огляду від 02 липня 2021 року, проведеного на території Плисківскої ЗОШ, де директор ОСОБА_12 добровільно видав телевізор марки «Samsung» чорного кольору, з серійним номером 156А9, модель NO L17;

- постанові про приєднання до матеріалів справи речових доказів, а саме телевізора чорного кольору марки «Samsung» моделі L17;

- постанові про залучення в якості потерпілого ОСОБА_9 від 12 червня 2021 року;

- висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/125-21/5973-ТВ від 12 липня 2021 року, відповідно до якого ринкова вартість викраденого телевізора могла становити 2107,20 грн.;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду. Суд першої інстанції законно, обґрунтовано та вмотивовано не знайшов підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними, чи такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, а відтак, не приймати їх до уваги чи ставити під сумнів, відсутні будь-які підстави.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права і щодо невірної оцінки та врахування показань свідків, а зводяться лише до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Твердження сторони захисту, що у ОСОБА_8 виник умисел на крадіжку вже під час перебування у приміщенні готелю, до якого він потрапив з метою попити води, колегія суддів вважає надуманими з наступних підстав.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про злочини проти власності» №10 від 06 листопада 2009 року, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

При вирішенні питання про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 185 КК України, слід враховувати позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду № 13-14кс18 від 18 квітня 2018 року, та виходити з того, що «проникнення», як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому, незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Для правильної кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 185 КК України, важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.

Отже, крадіжка, поєднана з проникненням передбачає визначення ознак «проникнення».

Приміщення готелю «Хілтон», до якого проник ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки, підпадає під поняття «приміщення», вказаний готель функціонує на базі футбольної бази «Єдність» і працює лише в той час, коли приїздять на тренування футболісти, в інший час готель закритий. Вказані обставини свідчать про відсутність режиму вільного доступу до приміщення готелю та вказують на факт проникнення ОСОБА_8 .

Доводи апеляційних скарг в частині того, що вхід в приміщення був вільним, не виключає такої кваліфікуючої ознаки в діях обвинуваченого як «проникнення у приміщення», оскільки ОСОБА_8 усвідомлював, що він перебував у приміщенні готелю, а саме у одній із кімнат без належного дозволу та заволодів належним потерпілому телевізором.

Посилання сторони захисту, що ОСОБА_8 вільно зайшов до приміщення готелю з метою попити води, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки, спосіб проникнення до іншого приміщення (з подоланням перешкод, безперешкодно, тощо) для кваліфікації злочину за цією кваліфікуючою ознакою значення не має.

Крім того, в обґрунтування вищевикладених висновків колегія суддів зауважує, що згідно показань свідків, на першому поверсі готелю розміщена кухня та санвузли і навіть за відсутності персоналу там можна попити води, а телевізор у потерпілого було викрадено з номера на третьому поверсі вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв з певним умислом, направленим саме на вчинення крадіжки, який у нього виник до моменту потрапляння в приміщення готелю.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність такої кваліфікуючої ознаки в діях обвинуваченого як «проникнення у приміщення» та з огляду на скоєне, правильно застосував закон про кримінальну відповідальність саме за ч. 3 ст. 185 КК України.

Отже, доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознакою «проникнення у приміщення», не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину яка обтяжує покарання рецидив злочинів і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4