Справа № 601/949/22
Провадження № 1-і/601/3/22
У Х В А Л А

06 жовтня 2022 року м. Кременець
Суддя Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 17.03.2022 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.
27 вересня 2022 року до Кременецького районного суду Тернопільської області надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 .
Таке клопотання мотивоване тим, що обставини, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не змінились, а тому з метою запобігання наявним ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечення належної поведінки ОСОБА_5 просить продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Крім того, зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.
В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання.
Обвинувачена та її захисник ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки вважають, що матеріали провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, а й відповідно відсутні будь-які ризики на які вказує сторона обвинувачення.
Крім того, захисник ОСОБА_4 вказує на те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , не може слугувати безумовною підставою для продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилаючись на вищенаведені обставини, просить застосувати до ОСОБА_5 домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, а у разі задоволення клопотання прокурора просить зменшити розмір застави до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження в частині вирішення питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу, приходжу до наступного висновку.
Так, 18.03.2022 ОСОБА_6 згідно ч. 4 ст. 208 КПК України затримано за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.185 КК України.
19.03.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.
21.03.2022 ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області щодо підозрюваної ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
18.05.2022 ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області щодо підозрюваної ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
15.06.2022 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області щодо обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
09.08.2022 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області щодо підозрюваної ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 09.10.2022.
Статтею 331КПК України передбачено, що підчас судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.
Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За положеннями ч.1 ст.183 КПК України, такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993).
Виходячи з викладеного, вважаю, що тяжкість інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. дає обґрунтовані підстави для існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України в кримінальному провадженні.
Отже, високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченої дозволяють спрогнозувати з високим ступенем те, що ОСОБА_5 , будучи обізнаною про суворість кримінального покарання, яке може бути їй призначене у разі визнання її винуватою, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване їй кримінальне правопорушення.
Також прокурором в достатній мірі обгрунтовано ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки свідки та потерпіла ще не допитані у судовому засіданні.
Ризиком того, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що обвинувачена на даний час ніде не працює, немає джерела доходу, що може спонукати її до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду.
Ризиком того, що обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що знаходячись на волі, а саме в разі обрання іншого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, обвинувачена матиме можливість координувати свої дії із іншими особами, з метою уникнення нею кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищезазначене, вважаю що ризики встановлені під час застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу та наведені в клопотанні прокурора про його продовження, крім ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки останні вже дослідженні у судовому засіданні, не зменшились, і продовжують існувати, а також те, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання цим ризикам.
Обрання щодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що просить захисник, не забезпечить виконання обвинуваченою належної процесуальної поведінки та виконання покладених на неї обов`язків, з урахуванням усіх обставин зазначених вище.
Ставлячи питання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу, або зменшення розміру застави, ні обвинувачена, ні її захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченої не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Що стосується доводів захисника щодо недоведеності висунутого обвинувачення, яке не підтверджується жодними доказами, то слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які вирішує суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінивши зазначені ризики, та із врахуванням того, що на даний час судове провадження стосовно обвинуваченої не закінчено, приходжу до переконання про необхідність продовження терміну тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, до двох місяців.
На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 331, 336, 376 КПК України, п. 20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до двох місяців, тобто до 00 год 00 хв 02 грудня 2022 року.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження, а також направити в Державну установу «Чортківська установа виконання покарань №26» для відому та виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 06.10.2022 о 10 год 00 хв.

Суддя