ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1340/22 Справа № 204/1742/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника медичного закладу ОСОБА_8
особи, щодо якої вирішується питання ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, якою відмовлено в призначенні судово психіатричної експертизи та продовженні застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_10 про призначення повторної судово психіатричної експертизи відмовлено; в задоволенні заяви представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 відмовлено.
Обгрунтовуючи прийняте рішення в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора про призначення повторної судово психіатричної експертизи, суд вказав, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливості призначення повторної судово психіатричної експертизи під час розгляду заяви лікаря-психіатра про продовження застосування заходів медичного характеру, і така експертиза може бути призначена виключно в рамках кримінального провадження.
Також судом зазначено, що у разі невідповідності попереднього висновку судово-психіатричного експерта дійсному стану ОСОБА_9 , заклад охорони здоров`я, в якому перебуває останній, повинен звернутись до правоохоронних органів з приводу встановлення недостовірного діагнозу.
Мотивуючи своє рішення в частині відмови в задоволенні клопотання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, суд вказав, що висновок комісії лікарів психіатрів не містить будь-якого обґрунтування необхідності продовження надання психіатричної допомоги в умовах закладу із суворим наглядом, оскільки за час перебування у закладі стан ОСОБА_9 стабільний з позитивною динамікою останній доступний в мовному контакту, мислення у звичайному темпі, судження послідовні, логічні, вміє читати, писати, в поведінці упорядкований, порушень внутрішнього розпорядку відділення не спостерігалось, агресивних та аутоагресивних тенденцій не було.
Враховуючи вказаний висновок комісії лікарів психіатрів, суд прийшов до висновку про відсутність порушень в психічному стані ОСОБА_9 , які б свідчили про наявність особливої небезпеки для суспільства та потреби у триманні його у закладі для лікування з суворим наглядом, а фактично така необхідність викликана лише з бажанням сторони обвинувачення провести повторну судово-психіатричну експертизу, що не може бути підставою для продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року скасувати, матеріали направити на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що висновок комісії лікарів-психіатрів №275 від 18 березня 2022 року є правильним, має однозначний зміст та не містить жодних даних про наявність у ОСОБА_9 на час його складання недоумства у формі помірної розумової відсталості. Враховуючи, що стан недоумства, який був попередньо діагностований ОСОБА_9 , є невиліковним та самовільно не змінюється, прокурор заявив клопотання про призначення у справі судово психіатричної експертизи.

Зауважує, що суд відповідно до вимог ЗУ Про психіатричну допомогу, Пленуму ВСУ №7 від 03 червня 2005 року Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, при розгляді справи про продовження, зміну або скасування застосування примусових заходів за потреби може призначити судово-психіатричну експертизу, у зв`язку з чим висновку суду щодо відмови у призначенні повторної експертизи вважає необґрунтованими.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, - залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів вказує, що висновки суду є законними та обґрунтованими, а доводи апеляції прокурора безпідставні.

Заслухавши суддю-доповідача; особу, щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду; прокурора та представника медичного закладу, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили оскаржувану ухвалу суду скасувати, а матеріали направити на новий судовий розгляд; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно ст. 93 КПК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Згідно ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.
У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з наданих матеріалів, суд першої інстанції, проаналізувавши висновок комісії лікарів-психіатрів № 275 від 18 березня 2022 року щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, доданий до заяви представника закладу з надання психіатричної допомоги, дійшов висновку про недоцільність подальшого продовження застосування таких заходів до ОСОБА_9 , призначених ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року.
Вказаний висновок суду колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що примусові заходи медичного характеру застосовуються до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в у вжитті комплексу заходів соціальної реабілітації, з медикаментозним й іншим медичним впливом на їх здоров`я, або захворіли на такі психічні розлади після вчинення вказаних діянь. Згідно ч. 2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється у разі, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру. Таким чином, примусові заходи медичного характеру не можуть бути застосовані, а раніше застосовані - не можуть бути продовжені за відсутності медичних показників для цього.
У висновку № 275 від 18 березня 2022 року комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, у розділі динаміки перебігу стану особи в закладі охорони здоров`я, у якому на даний час перебуває особа (п. 24), зазначено, що ОСОБА_9 за міжкомісійний період був доступний мовному продуктивному контакту, орієнтований всебічно, вірно-правильно називав анкетні дані, мислення у звичайному темпі, судження послідовні, логічні. Вміє читати, писати, вірно трактував прислів`я та приказки. Емоційні прояви були адекватні ситуації, в поведінці був упорядкований, порушень внутрішнього розпорядку відділення не спостерігалось, агресивних та аутоагресивних тенденцій не було.
У п. 27 висновку комісії лікарів-психіатрів в обґрунтуванні необхідності продовження застосування примусових заходів медичного характеру зазначено, що психічний статус особи вичерпується спокійною, упорядкованою поведінкою. Легко доступний контакту, самостійно підтримує розмову, словарний запас достатній, дотримується вигідної для себе лінії захисту по справі. Невисокий загальний рівень знань обумовлений педагогічною занедбаністю внаслідок перебування в спеціалізованому закладі, при цьому добре самостійно опанував комп`ютерну грамотність. Згідно висновку психологічного дослідження IQ=72, що суттєво вище рівня при помірній розумовій відсталості. Будує плани на майбутнє, бачить себе наладчиком комп`ютерної техніки або розробником відеоігор. Має добру розвинуту пам`ять, здатен набувати нові знання, демонструє стійкість позицій в психологічно складній ситуації.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, вказаний висновок комісії лікарів-психіатрів не містить відомостей, які підтверджували б об`єктивну необхідність продовження застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, а обгрунтування продовження цих заходів зводиться до посилання на необхідність проведення повторної судово-психіатричної експертизи з огляду на сумніви у правильності діагнозу, поставленого ОСОБА_9 первинною експертизою, що став підставою для застосування до нього примусових заходів медичного характеру ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року.
Таке обгрунтування не узгоджується з підставами для продовження примусових заходів медичного характеру і не підтверджує їх наявності, оскільки лікарями-психіатрами не наведено об`єктивних даних про такий психічний стан ОСОБА_9 , який потребував би його подальшого утримання у закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Представник медичного закладу в судовому засіданні також вказала про те, що стан ОСОБА_9 на даний час відносно стабільний, в психо-емоційному плані останній адекватний, у зв`язку з чим лікарями ставиться під сумнів висновок первісної експертизи, у зв`язку із чим ОСОБА_9 потребує продовження відповідних заходів з метою проведення експертизи з цього питання.
Колегія суддів зважає і на те, що ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 у справі «Заїченко проти України №2» пп.96, 97 констатовано, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям п. 1 ст. 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавленню осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного в підпункті «е». У зв`язку з останнім ЄСПЛ наголошує, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавленою свободи, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості захворювання (п.39 рішення від 24.10.79 у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»).

Тримання особи у психіатричному закладі з суворим наглядом без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні пп.«е» п. 1 ст. 5 Конвенції (п.67 рішення від 5.06.2014 у справі «Акопян проти України», п.105 рішення від 17.04.2014 по справі «Руденко проти України». Поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп. 71 і 74 рішення від 16.06.2005 у справі «Шторк проти Німеччини»).

З огляду на зазначене колегія суддів вважає за необхідне вказати, що для продовження примусових заходів медичного характеру повинні існувати вагомі підстави у виді психічного розладу, який обумовлює примусове тримання особи в медичному закладі та необхідність її подальшого лікування, і ці обставини мають бути підтверджені поза розумним сумнівом висновком комісії лікарів-психіатрів, що відносно ОСОБА_9 не має місця.

Щодо необхідності призначення повторної судово-психіатричної експертизи колегія суддів акцентує увагу на тому, що предметом даного провадження є встановлення того, чи потребує ОСОБА_9 на даний час за своїм психічним станом продовження застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Надання висновку із цього питання положеннями ч. 3 ст. 514 КПК України віднесене до компетенції комісії лікарів-психіатрів і додаткового вирішення експертним шляхом воно не потребує.

Що стосується повторної судово-психіатричної експертизи, то питання, з яких пропонується її провести, виходять за межі даного провадження і фактично полягають в оспорюванні наявності підстав для первісного застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, тобто в оспорюванні ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року, яка набрала законної сили і на даний час не є предметом апеляційного оскарження.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які полягають у посиланні на те, що на даний час клінічний стан ОСОБА_9 не відповідає діагнозу, встановленому раніше проведеною щодо нього судово-психіатричною експертизою, через що, на думку сторони обвинувачення, необхідно призначити повторну експертизу і з цією метою примусові заходи медичного характеру повинні бути продовженні, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку із вищенаведеним.
На підставі викладеного, враховуючи вказані вимоги закону, беручи до уваги, що доводи прокурора та висновок комісії лікарів-психіатрів №275 від 18 березня 2022 року не містять переконливих та об`єктивних даних про те, що за станом психічного здоров`я та рівнем суспільної небезпечності ОСОБА_9 потребує подальшого продовження примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 503,514, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року, якою відмовлено в призначенні судово психіатричної експертизи та продовженні застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4