Справа № 127/2962/22
Провадження № 1-кп/127/69/22

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000959 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого на СТО слюсарем, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
15.07.2011 вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
29.02.2012 вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі. Був звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 22 дні;
14.04.2015 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати певні посади пов`язані з управлінням грошовими коштами та матеріальними цінностями строком на 3 роки;
05.06.2015 вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади пов`язані з управлінням грошовими коштами та матеріальними цінностями строком на 3 роки;
24.06.2015 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати певні посади пов`язані з управлінням грошовими коштами та матеріальними цінностями строком на 3 роки. В силу ст. 70 ч. 4 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду від 14.04.2015 року і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На початку жовтня 2021 року ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_4 про ремонт належного йому на праві власності вантажного фургона марки «Mersedes-BENZ 111 CDI», моделі «Vito», 2005 року випуску. З цією метою ОСОБА_5 приїхав на АДРЕСА_2 , де передав вказаний автомобіль ОСОБА_4 .
В подальшому, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, 29.10.2021 року ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заволодіння автомобілем марки «Mersedes-BENZ 111 CDI», моделі «Vito», 2005 року випуску, домовився про його продаж, та цього ж дня за допомогою евакуатора вивіз його з місця ремонту та доставив у м. Немирів Вінницької області, де розпорядився ним на власний розсуд та продав його за грошові кошти в сумі 1400 доларів США.
Вартість вантажного фургона марки «Mersedes-BENZ 111 CDI», моделі «Vito», 2005 року випуску, станом на 29.10.2021 року становить 154 010 грн.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 154 010 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Додатково ОСОБА_4 зазначив, що він здійснював ремонт транспортного засобу на території домогосподарства ОСОБА_5 . Однак не зміг відремонтувати вантажний фургон марки «Mersedes-BENZ 111 CDI», моделі «Vito» в селі. Відтак дійсно на початку жовтня 2021 року ОСОБА_5 привіз вищевказаний фургон для здійснення ремонту за адресою по АДРЕСА_2 , де і передав вказаний автомобіль ОСОБА_4 . За усною домовленістю ОСОБА_5 з обвинуваченим, останній здійснював ремонт вищевказаного транспортного засобу за власні кошти, а потерпілий мав з ним розрахуватись по завершенню ремонту. В подальшому потерпілий не хотів розраховуватись з обвинуваченим за виконану роботу, у зв`язку з чим ОСОБА_4 вирішив продати належний ОСОБА_5 транспортний засіб. Оскільки вказаний фургон був у неробочому стані, обвинувачений замовив через мережу Інтернет послуги евакуатора, який і здійснив доставку вантажного фургона марки «Mersedes-BENZ 111 CDI» для продажу на запчастини до м. Немирова. Від продажу належного потерпілому автомобіля обвинувачений отримав 1400 доларів США, з яких 300 доларів обвинувачений віддав водію евакуатора за підказку куди можна продати автомобіль, і 100 доларів США від відав за саму за доставку фургона в м. Немирів. Продаж не був оформлений документально.
Обвинувачений зазначив, що він щиро кається у вчиненому, просив суд його не карати суворо.
Потерпілий ОСОБА_5 був повідомлений про дату і час розгляду справи завчасно та належним чином, однак до суду не з`явився.
Вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до положень ст. 289 КК України, зокрема, примітки №1 до статті, та роз`яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вбачається що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовжування руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також враховано особу обвинуваченого.
Відповідно до вимоги СКП відділу поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 20.12.2021 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою раніше судимою.
Згідно характеристики Гніванської міської ради Вінницького району Вінниької області, ОСОБА_4 проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . За час проживання скарг щодо порушення ОСОБА_4 громадського порядку від правоохоронних органів та жителів м. Гнівань не надходило.
Відповідно до довідки КП ВОНД «Соціотерапія» №3277 від 20.12.2021 ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Згідно довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 29/6643 від 21.12.2021 вбачається, що ОСОБА_4 за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного відділення з денним стаціонаром та статистичного відділу станом на 20.12.2021 на лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався.
Суд також приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі і за корисливі злочини, неодноразово призначалось покарання у виді позбавлення волі, після повного його відбуття обвинувачений продовжував вчиняти корисливі злочини, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі і особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, передбачених в особливій частині цього Кодексу. Вчинення злочину з корисливих мотивів у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди, тощо.
Згідно матеріалів кримінального провадження та беручи до уваги пояснення обвинуваченого, які він надав в судовому засіданні встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, вчинений ОСОБА_4 з корисливих мотивів.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що в частині призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України слід визначати додаткове покарання у вигляді конфіскації належного йому майна.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
Враховуючи усі обставини справи, а також особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений був працевлаштований, не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Крім того судом враховано процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час судового розгляду, в ході якого обвинувачений жодного разу не порушував свої процесуальні обов`язки щодо явки до суду. Відтак, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 застосувати ст. 69 КК України, тобто призначити покарання нижче найнижчої межі, ніж це передбачено санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 вартість проведення судової експертизи на суму 858 гривень 10 копійок, оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.
Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 59, 65, 66, 69, 289 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи на суму 858 гривень 10 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2021 на майно, яке було вилучене в ході огляду місця події від 17.12.2021 по АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , а саме: автомобіль марки «Mercedes» моделі «Vito» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes» моделі «Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_6 .
Речові докази по кримінальному провадженню № 0000959, а саме:
- автомобіль марки «Mercedes» моделі «Vito» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, що належить на праві власності ОСОБА_6 та переданий на відповідальне зберігання останньому, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes» моделі «Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_6 повернути власнику ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: