Справа № 182/2396/19
Провадження № 1-кп/0182/241/2022
У Х В А Л А
Іменем України

21.04.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0000189, № 0002900, № 0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст. 187, ч.1 2 ст. 307, ч.3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходяться матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0000189, № 0000189, № 0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст. 187, ч.1 2 ст. 307, ч.3 ст. 286 КК України, -
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 та обґрунтував його тим, що ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу не минули обвинувачений може переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність та чинити тиск на потерпілих та свідків по провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що він повинен піклуватись за свою сім`ю, забезпечити їх евакуацію. Він також бажає захищати державу та проходити службу в рядах ВСУ або територіальної оборони., має намір займатись волонтерством.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав його не мотивованим. Захисник зазначив, що дружина обвинуваченого вимушена сама піклуватись про двох неповнолітніх дітей, при цьому одна дитина є інвалідом. Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливості ОСОБА_5 працювати і утримувати сім`ю.
Вислухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
За змістом норми ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
ОСОБА_5 обвинувачується в скоєні ряду тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1, 2 ст. 307, ч.3 ст. 286 КК України за скоєння яких, у разі визнання вини ОСОБА_5 може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років с конфіскацією майна та позбавленням права керування транспортними засобами до 3 років.
Таке суворе покарання може спонукати ОСОБА_5 переховуватись від суду.
Суворість покарання, при оцінці ризику переховування від суду, узгоджується з позицією ЄСПЛ, зазначеною в рішеннях, викладених у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України», де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування від суду.

Як вбачається з матеріалів об`єднаного кримінального провадження ОСОБА_5 не працював, а лише мав намір влаштуватись на роботу. Враховуючі репутацію ОСОБА_5 , а саме те, що він ніде не працював, обвинувачується в скоєнні злочинів, пов`язаних з продажем наркотичних засобів, на думку суду, такі дії є основним способом отримання доходу.

Отже, враховуючі що ОСОБА_6 обвинувачується в скоєні кількох, у тому числі і умисних злочинів, в скоєнні злочинів, пов`язаних з незаконним оборотом наркотичних засобів, суд вважає, що існує обґрунтований ризик того, що у разі обрання йому менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній може продовжити вчиняти злочини, аналогічні тим, в скоєнні яких він обвинувачується.

Крім того, по провадженню не допитані потерпілі та свідки. Суд вважає, що обставини скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, а саме вчинення злочину з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, вчинення злочину у відношенні жінки, свідчить про наявність ризику тиску на потерпілу та свідків з метою зміни ними своїх показань.
Таким чином, суд вважає, що ніякий більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити не більш ніж на 2 місяця.

Застава не визначалась в зв`язку з тим що скоєння злочину обвинуваченим пов`язане з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи.
Керуючись ст.331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити, в задоволенні клопотання сторони захисту відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 з 21.04.2022 року по 21.06.2022 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1