Справа № 204/2244/22
Провадження № 1-в/204/505/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 81 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити. Суду пояснив, що він провину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиросердно розкаявся, стягнень за період відбування покарання в нього не має. За станом його здоров`я для нього роботи в установах виконання покарань не має. Йому жодного разу не пропонували роботу а ні в Державній установі «Софіївська виправна колонія № 45», а ні в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». З заявами про надання йому роботи він не звертався ні до керівництва Державної установи «Софіївська виправна колонія № 45», а ні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», оскільки не бачить в цьому сенсу.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_6 зазначив, що згідно особової справи засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія № 45», а на даний час він перебуває в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», оскільки проходить лікування. Засуджений не працевлаштований, стягнень та заохочень не має. Характеризується посередньо. Йому не відомий медичний діагноз засудженого ОСОБА_3 , однак якщо б засуджений звернувся з заявою до керівництва установи про надання йому роботи то йому надали відповідну роботу, враховуючи його стан здоров`я. Наявність бажання працювати та відсутність тяжких захворювань, які б не давали можливості працювати, і в такому випадку засуджені працевлаштовуються. Працевлаштування є бажанням засудженого, а не примусом з боку керівництва установи. Окрім цього, особи, які перебувають на лікуванні, також мають право бути працевлаштовані за власним бажанням. Є певні види робіт до яких можуть залучатись засуджені, які перебувають на лікуванні, лише необхідно надати до керівництва установи заяву про бажання працевлаштуватися. Подання вказаної заяви передбачено КВК України. Однак, від засудженого ОСОБА_3 жодних заяв про працевлаштування не надходило. Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань № 4» не може підтримати клопотання засудженого про застосування до нього ст. 81 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, не є працевлаштованим та не виявляє такого бажання. Таким чином, не довів свого виправлення.
Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання свого підзахисного, просила його задовольнити. Суду пояснила, що засуджений ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, в умовах виправних колоній не має такої роботи, яку б міг виконувати ОСОБА_3 за станом свого здоров`я.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України та призначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання 10 грудня 2019 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10 грудня 2019 року по день набрання вироком законної сили зарахувати в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року набрав законної сили 26 червня 2020 року.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_3 покарання, строк відбутого ним покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року набрав законної сили 03 серпня 2020 року.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2021 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з 10 грудня 2019 року.
Відповідно до витягу з протоколу засідання міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі на певний строк, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 31 березня 2020 року ОСОБА_3 було визначено місце відбування покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія № 45».
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 був неодноразово засуджений за злочини проти: власності, громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких та тяжких злочинів.
З досліджених документів вбачається, що засуджений ОСОБА_3 відбув встановлену законом частину строку покарання.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 вбачається, що відповідно до витягу з протоколу № 26 засідання дисциплінарної комісії Державної установи «Софіївська виправна колонія № 45» від 06 жовтня 2021 року за результатами оцінювання поведінки засудженого ОСОБА_3 за третій квартал 2021 року визнано не доцільним застосування до засудженого заходів заохочення.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до статті 16 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені за їх згодою та з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває справа, можуть залучатися до праці в межах території СІЗО у майстернях та камерах. При цьому забезпечуються вимоги ізоляції та роздільного тримання ув`язнених, правила техніки безпеки при виконанні робіт, норми санітарії та гігієни.
Підпунктом 1.2 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що ув`язнені, які виявили бажання працювати, подають заяву начальнику СІЗО, який зобов`язаний у триденний строк розглянути її та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 «Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07 березня 2013 року засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засудженими здійснюється виконання робіт чи надання послуг.
Однак, як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , він не працевлаштований в установі та не виявляє бажання до праці. При можливості бути працевлаштованим цього робити не бажає, про що свідчать і пояснення самого засудженого ОСОБА_3 , який зазначив, що за його станом здоров`я в установах виконання покарань не має жодної роботи у зв`язку з чим останній не може працевлаштуватися, однак при цьому жодних заяв поданих засудженим до керівництва установ виконання покарань щодо працевлаштування матеріали особової справи не містять, також і сам засуджений в судовому засіданні підтвердив, що він їх не подавав.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України праця засудженого є одним із ключових факторів щодо можливості застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Окрім цього, суд зазначає, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, а саме злочини проти: власності, громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що свідчить про систематичне вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 та небажання ставати на шлях виправлення після відбуття покарання.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні не надано жодних доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг до нього згідно ст. 81 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1