Номер провадження: 11-кп/813/790/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2021 у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2013 про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довбиш, Баранівського району, Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 14 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2021 задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2013 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 14 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто керівнику Приморської окружної прокуратури м. Одеси з підстав невідповідності вимогам КПК України.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи обґрунтовує тим, що твердження районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України є помилковим, оскільки обвинувальний акт містить конкретну вказівку на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 14 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, КК України та у ньому вказані всі відомості, які зазначені у ст. 291 КПК України.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 на новий судовий розгляд у тому ж суді у іншому складі суду.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім інших, передбачених цією нормою процесуального права відомостей, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції вказав, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та зазначив, у чому саме полягає невідповідність.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України,так як містить в собі лише перелік обставин при яких скоєне кримінальне правопорушення, які встановлені органами досудового слідства, а також вказівку, що вищевказана особа підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, та після цього не містить формулювання обвинувачення, як того вимагає ст. 291 КПК України.

Зазначене свідчить про те, що згідно обвинувального актуОСОБА_8 взагалі не має статусу обвинуваченого, так як за цим процесуальним рішенням, у якому відсутнє формулювання конкретного обвинувачення, він залишився у статусі підозрюваного.
Наведені порушення закону вказують на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому не може бути призначений до судового розгляду.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 якому у встановленому законом порядку, висунуте не було, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті, і він взагалі не притягується до відповідальності, то суд першої інстанції не мав можливості розглянути такий обвинувальний акт і обґрунтовано повернув його прокурору для усунення недоліків.

На підставі вищевказаного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків і тому, з урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2021у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2013 про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 14 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4