Справа № 1-кп/593/48/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"22" березня 2022 р. Бережанський районний суд Тернопільської області
в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани Тернопільської області в рамках кримінального провадження, внесеного 20 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу та повернення грошових коштів заставодавцю,-

В С Т А Н О В И В :
21 січня 2022 року до Бережанського районного суду Тернопільської області надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, із затвердженим обвинувальним актом.
Ухвалою суду від 26 січня 2022 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
18 березня 2022 року від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про скасування запобіжного заходу та повернення грошових коштів заставодавцю. У поданому клопотанні обвинувачений зазначив, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 29 серпня 2021 року до нього, як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та з альтернативою визначено заставу в розмірі 136 200 грн., яка була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА в Тернопільській області його дядьком ОСОБА_7
17 грудня 2021 року в ході досудового розслідування його дії були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України та 20 грудня 2021 року з урахуванням зміни кваліфікації з тяжкого злочину на нетяжкий злочин слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області при розгляді клопотання прокурора щодо продовження обраного запобіжного заходу не було забезпечено судового контролю за органами досудового розслідування та прийнято рішення про продовження на два місяці строк дії покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, та відмовлено у продовженні строку відсторонення його від займаної посади. А так як 17 грудня 2021 року органом досудового розслідування правову кваліфікацію його дій було змінено, а запобіжний захід було обрано із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, а крім цього в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази його вини у вчиненні інкримінованого йому досудовим розслідуванням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2КК України, оскільки відомості про перекваліфікацію не внесено у ЄРДР та у відповідності до ч.4 ст. 216 КПК України порушено правило підслідності, тому на підставі ст. 201 КПК України просить скасувати обраний до нього запобіжний захід у виді застави та повернути заставодавцю внесені ним грошові кошти.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники, подавши суду письмову заяву заставодавця про повернення йому грошей, подане клопотання підтримали, просили його задоволити, скасувати обраний обвинуваченому запобіжний захід та зобовязати ТУ ДСА в Тернопільській області повернути заставодавцю ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 136 200грн.
Прокурор не погодився із вказаним клопотанням, просив залишити його без задоволення, подав суду своє письмове заперечення, у якому зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2КК України. Вказаний факт підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які стануть предметом дослідження під час судового розгляду. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Метою застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. І хоч злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є нетяжким, однак передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.
Крім цього, ОСОБА_4 на даний час обіймає посаду головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Тернопільського районного управління ГУ ДСНС України в Тернопільській області, і в силу виконання своїх службових обов`язків має широке коло знайомих, у тому числі і серед службових осіб різних правоохоронних органів, та обізнаний із особливостями роботи правоохоронної системи.
Разом з тим, ОСОБА_4 має достатній матеріальний достаток для залишення меж України з метою уникнення кримінальної відповідальності, не є одруженим, не має на утриманні дітей та батьків.
Вищевказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення вказаного злочину, може переховуватись від суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України, так і поза межами таких, а також переховуватись на території України, оскільки дія обов`язку - здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, завершилася.
Обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки останній у силу займаної посади, використовуючи свій авторитет та здобутий досвід, може вступати з учасниками провадження у поза процесуальні відносини, надавати поради з врахуванням відомих йому обставин справи, а також схиляти їх до відмови від дачі показань та дачі неправдивих показань під час судового розгляду. Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище свідки та експерти ще не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь обвинуваченого.
Крім цього, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На підтвердження вказаного ризику прокурор зазначив, що ОСОБА_4 зможе координувати свої дії із зацікавленими особами, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання судовому розгляду.
Також ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, може використати свої зв`язки для незаконного впливу на понятих, які брали участь у першочергових слідчих діях. Вказані обставини в цілому свідчать про наявність вищезазначених ризиків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, і у випадку скасування запобіжного заходу у виді застави, ОСОБА_4 матиме можливість вчиняти вищезазначені протиправні дії, що негативно відобразиться на судовому розгляді вказаного кримінального провадження.
Вважає, що обраний запобіжний захід у виді застави забезпечує виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а тому у задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченому слід відмовити, виходячи з наступного.
За статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до частини 7 статті 42 КПК протягом усього часу з моменту набуття певною особою статусу обвинуваченого на неї покладено певні процесуальні обов`язки, а саме: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.
За частиною 1 статті 176 КПК запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Згідно з частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до частини 1 статті 182 КПК застава є одним із запобіжних заходів, який полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а саме постановою КМУ від 11.01.2012 №15) з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Відповідно до частин 1, 2 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За ч.1 та ч.3 статті 201 КПК підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. До клопотання мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно з ч. 4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Частина 7 ст. 42 КПК України визначає загальні обов`язки, які покладаються на підозрюваного, обвинуваченого.
Отже, зазначені в ч. 7 ст. 42 КПК України обов`язки підозрюваного, обвинуваченого (окрім обов`язків, визначених в п. 2 цієї частини) покладаються на нього згідно з процесуальним законом і діють з часу набуття статусу підозрюваного, незалежно від застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу.
В свою чергу стаття 194 КПК України визначає перелік обов`язків, які можуть покладатися на підозрюваного, обвинуваченого рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Так, частина 5 ст. 194 КПК України визначає умовами покладення таких додаткових обов`язків по перше - обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, і по друге - доведеність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Ці обов`язки не є окремим запобіжним заходом, а застосовуються додатково до обраного підозрюваному запобіжного заходу при наявності визначених в ч.5 ст. 194 КПК України, умов.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 29 серпня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 60 /шістдесяти/ розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 136 200 грн., та у разі внесення застави, у відповідності до ч.5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з свідком у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 та працівниками ГУ ДСНС у Тернопільській області; здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
А так як заставодавцем ОСОБА_7 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області було внесено заставу в розмірі 136 200 грн., а тому з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 у відповідності до ч. 4 ст.202 КПК України вважається таким, до якого обрано запобіжний захід у виді застави із застосуванням до нього обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, дія яких ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року було продовжено до 21 грудня 2021року.
Судом також встановлено, що в ході досудового розслідування 17 грудня 2021 року слідчим були перекваліфіковані дії ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України та 20 грудня 2021 року з урахуванням зміни кваліфікації слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було прийнято рішення про продовження на два місяці строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
А так як згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання, тому оцінюючи можливість скасування обраного до обвинуваченого запобіжного заходу, суд керується наступним.
Відповідно до ч. 11 ст.182 КПК України - застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.
Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.
При цьому підставами звернення з клопотанням про скасування чи зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.
Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме: погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.
Однак, існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.
При вирішенні заявленого обвинуваченим клопотання про скасування запобіжного заходу суд звертає увагу на те, що хоч ч. 3 ст. 201 КПК передбачено, що до клопотання мають бути додані копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи поданого ним клопотання, однак, незважаючи на вказане, обвинувачений до поданого ним клопотання не долучив жодного документа, а лише подав письмову заяву заставодавця про повернення йому внесених ним коштів.
В своїх усних поясненнях захисник обвинуваченого зазначив, що застоводавець хворіє та у звязку із скрутним матеріальним становищем бажає повернути внесені ним кошти про що свідчить подана ним письмова заява, але при цьому жодного доказу суду не представив.
При прийнятті рішення із вказаного питання суд враховує, що згідно з ч. 7 ст. 187 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою. Тобто внесення застави заставодавцем є правом такої особи, яке реалізується виключно на підставі її добровільного волевиявлення. Обов`язком заставодавця, зокрема, є забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а наслідки невиконання цих обов`язків, передбачені ч.8 ст.182 КПК України. Виступаючи заставодавцем, особа самостійно обирає джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та має усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу. При цьому підставою для припинення обов`язків заставодавця, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, є припинення дії запобіжного заходу у порядку ст. 203 КПК України, а не бажання заставодавця відмовитися від взятих на себе обов`язків, тобто, кримінальне процесуальне законодавство не містить можливості відмови заставодавця від взятих на себе обов`язків.
Суд враховує, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини суддя при розгляді вказаного клопотання має брати до уваги, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Також практика Європейського суду з прав людини передбачає: у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу. Відтак суд наголошує, що належне виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків само по собі не може бути підставою для зміни чи скасування запобіжного заходу, й, більш того, сумлінне виконання обвинуваченим таких обов`язків жодним чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати, а свідчить саме про те, що обраний запобіжний захід достатньо забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Крім цього суд враховує, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, по ньому ще не було проведено судового розгляду та не проведено судом дослідження доказів, зібраних як строною обвинувачення, так і стороною захисту, а тому ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.
При вирішенні клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу у виді застави та повернення грошових коштів заставодавцю, суд враховує той факт, що хоч вказаний запобіжний захід був обраний до обвинуваченого ОСОБА_4 як до особи, яка підозрювалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який відносився до тяжких злочинів, та з 17 грудня 2021 року дії обвинуваченого були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України, який є нетяжким злочином, однак суд звертає увагу, що вказана обставина вже існувала та була врахована судом при постановленні ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, якою 20 грудня 2021 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено строком на два місяці покладені на ОСОБА_4 обовязки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а крім вказаного, суд, враховуючи той факт, що ризики, які були наявні при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 є неодружений, не має на утриманні дітей, чи осіб похилого віку, що свідчить, що у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, тому враховуючи вказані обставини, які дають достатні підстави вважати, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду та з врахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке передбачає, окрім сплати штрафу у розмірі від двох до пяти тисяч неподатковуваних мінімумів доходів громадян, також і покарання у виді пяти років позбавлення волі, тому враховуючи зазначене, судом не знайдено підстав для скасування обраного до обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки перспектива втрати застави саме у такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в обвинуваченого бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про доцільність залишення без змін обраного до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави, судом не приймаються до уваги доводи обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні відсутні докази його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2КК України, оскільки на стадії судового розгляду до прийняття кінцевого процесуального рішення у справі суд першої інстанції не має права висловлювати свою позицію щодо доказів сторони обвинувачення та захисту в силу таких засад судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.17 КПК), а також змагальності сторін (ст.22 КПК), у зв`язку з чим судом береться до уваги факт обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. Більш того, аналіз доказів сторони обвинувачення щодо обґрунтованості обвинувачення на стадії вирішення питання застосування запобіжного заходу чи його скасування судом, який розглядає провадження по суті, безумовно буде свідчити про відсутність безсторонності суду, що в свою чергу буде визнано порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд, враховуючи вищевказне та наявність зазначених стороною обвинувачення ризиків, які існували на час обрання до обвинуваченого запобіжного заходу, та які продовжують існувати і на даний час, і які у своїй сукупності вказують на необхідність продовження застосування до обвинуваченого обраного раніше запобіжного заходу, прийшов до висновку, що заявлене обвинуваченим клопотання про скасування запобіжного заходу та повернення заставодавцю внесених ним коштів є безпідставним.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 42, 176-178, 182, 201-203, 331, 315, 369-372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу та повернення грошових коштів заставодавцю відмовити.
Копію ухвали надіслати (вручити) прокурору, обвинуваченому та його захисникам.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ч.1 ст.392 КПК України.
Повний текст ухвали проголошено 24 березня 2022 року 9 год. 15 хв.

Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1