Справа № 344/5147/22
Провадження № 1-кп/344/385/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.185 та ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та повторне таємне викрадення чужого майна.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 04.02.2022 року близько 18 години 17 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_6 », умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав із декількох виставкових стелажів товарно-матеріальні цінності, а саме: антиперспирант спрей «Rexona Men», 150 мл, арт. 107381, в кількості 1 шт, вартістю 61,90 грн без ПДВ за одиницю, бальзам після гоління «Nivea», 100 мл, арт. 31491, в кількості 2 шт, вартістю 129,00 грн без ПДВ за одиницю, жувальна гумка «Dirol», арт. 47922, в кількості 1 шт, вартістю 11,90 грн без ПДВ за одиницю, які в подальшому заховав під свій верхній одяг.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ФОП « ОСОБА_6 » на загальну суму 331,80 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

Окрім цього, 07.02.2022 близько 13 год 52 хв ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_7 », умисно та повторно, з корисливих спонукань, таємно викрав із декількох виставкових стелажів товарно-матеріальні цінності, а саме: бальзам після гоління «Nivea», 100 мл, арт. 31491, в кількості 2 шт, вартістю 129,00 грн без ПДВ за одиницю, сік «Capri-Sun Safari Fruits», 200 мл, арт. 1117019, в кількості 1 шт, вартістю 14,95 грн без ПДВ за одиницю, туш для вій «Baolishi 5610 VO-6854», арт. 112664, в кількості 2 шт, вартістю 49,90 грн без ПДВ за одиницю, шоколад молочний з фундуком «Schogetten Alpine», 100 г, арт. 118144, в кількості 2 шт, вартістю 30,95 грн без ПДВ за одиницю, які в подальшому заховав під свій верхній одяг.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_5 місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_7 » майнову шкоду на загальну суму 434,65 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті таємно викрав зазначене в обвинувальному акті чуже майно. Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, ОСОБА_5 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_5 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене повторно.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, а друге нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку; з середнью освітою, є особою, яка надає соціальні послуги за особою похилого віку; відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень з корисливим мотивом.

При призначенні покарання, суд зважує на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування потерпілим завданих кримінальними правопорушеннями матеріальних збитків.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України слід призначити покарання в межах санкцій даної статті у виді громадських робіт, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненням ним нових злочинів. Суд приходить до висновку, про неможливість призначення, м`якшого, передбаченого санкцією ч.1 ст.185 КК України покарання у виді штрафу у зв`язку з відсутністю в обвинуваченого коштів на оплату штрафу мінімальний розмір якого складає 17000 гривень та вчинення ним кримінального проступку з корисливим мотивом, а отже призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не буде сприяти попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та його виправленню, а навпаки може спонукати обвинуваченого до вчинення нових корисливих кримінальних правопорушень для оплати штрафу.

При призначенні покарання за ч.2 ст.185 КК України суд враховує: думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили призначити обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді громадських робіт; також дані про особу винного, який є особою молодого віку та критично ставиться до вчиненого, має міцні соціальні зв`язки, відсутність обставин, які обтяжують покарання; наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування потерпілим завданих кримінальними правопорушеннями матеріальних збитків, незначну вартість викраденого майна, а також викрадення майна для задоволення побутових потреб. На думку суду вказані обставини, що пом`якшують покарання в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити більш м`який вид основного покарання, не зазначений у санкції ч.2 ст.185 КК України, зокрема громадські роботи, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На підставі ч.1 ст.70 КК України слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України - громадські роботи на строк 150 (сто п`ятдесят) годин;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - громадські роботи на строк 240 (двісті сорок) годин;

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

DVD-R диск з відеозаписами (постанови слідчого від 10.03.2022 року) та СD-R диск з відеозаписом (постанова слідчого від 17.02.2022 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення; безрукавку,спортивну кофту, взуття із шнурівками та штани (постанова слідчого від 20.04.2022 року) повернути ОСОБА_5 .

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1