Справа № 447/1566/20
Провадження № 1-кп/456/113/2022
ВИРОК
іменем України

15 березня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, пенсіонера, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_8 , 19.03.2020, близько 15:41 години, знаходячись в приміщенні літньої кухні господарства по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №1056/2020-т від 30.03.2020, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті своєму синові ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому правою рукою один удар кухонним ножом в область грудної клітки зліва (серця), спричинивши проникаючу колото-різану рану на шкірі передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до гострого малокрів`я внутрішніх органів, які згідно висновку судово-медичної експертизи №33/2020 від 20.04.2020 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення, внаслідок чого останній помер до приїзду працівників швидкої допомоги.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
ч.1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 115 КК України після оголошення обвинувального акту не визнав, в процесі дослідження доказів визнав частково та вказав, що не заперечує, що штрикнув сина ножем, однак зробив це не умисно, він цього не хотів. Вважає, що мав місце нещасний випадок, необережне поводження з ножем. Якби у нього в руках не було ножа, цього б не сталося. Не заперечує, що шрикнув сина ножем. Так обвинувачений пояснив, що 19.03.2020 зранку він був вдома, сина з невісткою вдома не було. Він був у своїй кімнаті, напередодні багато випив алкоголю, тому не добре себе почував. Вночі він блював, практично не спав тієї ночі. Пригадує, що вранці пив пиво, іншого спиртного до події не вживав. Вранці виходив на вулицю, ходив в туалет. Він фактично цілий день був вдома. Після обіду, близько 15.00-15.30 год. він пішов до літньої кухні, щоб приготувати собі поїсти. Від дверей до кухонної плити 4-5 м. Стояв перед плитою, взяв пательню, ніж. Довжина леза 15 см. Він взяв ніж з шухляди. Ніж був оранжевого кольору. Поруч кухонний гарнітур, він нахилився, щоб витягти яйця, які теща складає внизу. Раптом зайшов син, сказав «Що шукаєш?», він раптово підвівся і повернувся до нього з ножем, хотів підійти та перечепився за хідник і полетів на сина, останній руками намагався його притримати. Він не мав наміру цього робити, коли падав, можливо дотулився до нього ножем. Потім син почав кричати. Він відсахнувся від нього. Син злапався рукою за груди, а він відкинув ніж в умивальник, чи була на ножі кров, він не бачив. Прибігла дружина, почала питати, що сталося, а ОСОБА_10 відповів «Він мене ножем проштрикнув». Син з дружиною почали йти до будинку, він йшов позаду і притримував сина. Він витяг з кишені сина телефон, який впав на землю. Дружина побігла всередину будинку, вони не розуміли самі, що сталося. Перейшовши коридор в будинку, вони зайшли до кімнати, в цей час вибігла невістка. Дружина сказала їй викликати швидку. Крові не було видно, він сказав прикласти вату. Потім дружина сказала до нього « ОСОБА_11 , що ти наробив», вдарила його кулаком по голові і вигнала його з будинку. Він вирішив через це покінчити життя самогубством і пішов до стайні, він не знав на той час, що син помер. Поліз на стрих, знайшов шнурок. Там була пляшка горілки, він випив, скільки саме не пригадує. Прив`язав шнур. Більше нічого не пам`ятає. Потім вже лежав на землі, поліцейський тримав його ногою до землі. Він бився головою об землю. Вийшла з будинку фельдшер і повідомила, що син помер. Далі нічого не пригадує. В райвідділі йому казали, що син в реанімації. Кололи уколи. Потім приїхав адвокат і він надав показання. Зазначив, що син вищий за нього, у них були хороші відносини, не було жодних конфліктів. Не пригадує, щоб говорив колись до сина « ОСОБА_12 тебе породив, я тебе вб`ю». Син не раз ображав невістку, а він її захищав. Жодного насильства над своєю дружиною він не вчиняв. Сварки дійсно мали місце. Він не бачив саму рану, бо син взявся рукою за груди. Він дійсно впродовж досудового розслідування змінював показання, бо був в шоці. Підтвердив факт написання ним заяви про відмову від проведення слідчого експерименту, оскільки психологічно не був до цього готовий. Він відмовився того дня від захисника, а на слідчий експеримент без захисника їхати не хотів. Він підписував всі документи, які йому давали. Крім цього, вказав, що у нього згоду на проходження судово-психіатричної експертизи не брали. Вказав, що дружина не могла бачити події в літній кухні, оскільки підмітала подвір`я. Він фактично в момент падіння був лицем до дверей. Думає, що коли повернувся, потягнув за собою коврик. Вважає, що невістка та дружина на нього наговорюють, обмовляють його, однак причини цього, назвати не зміг. В судових дебатах обвинувачений вказав, що визнає, шо він це зробив, але не навмисно, у нього не було жодного умислу на вбивство сина. Просить суд пом`якшити покарання, зваживши на його вік. Просить вибачення у всіх, кого змусив страждати.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 про те, що вона разом з чоловіком ОСОБА_14 та донькою ОСОБА_15 з 2007 року проживали разом з батьками чоловіка по АДРЕСА_1 . Вони одружилися 05.08.2006, в 2016 році розлучилися, оскільки ОСОБА_10 в той час випивав, у них не раз були конфлікти. З січня 2018 року вони стали знову разом проживати, шлюб повторно не укладали. 19.03.2020 вона повернулася з нічного чергування, з роботи також повернувся її чоловік. Вона лягла спати в спальній кімнаті, це було близько 08.00 год. ранку, і заснула. Пізніше близько 10.00 год. її розбудив чоловік, вони поговорили і вона знову лягла спати. Близько 15.00 год. чоловік її розбудив і сказав, що йде варити їй кашу і пішов у літню кухню. Ще перед цим, вона чула, як її свекруха говорила про тестя, що той знову п`яний. Вона його таким боялася, бо тесть, коли випивав поводив себе дуже агресивно. Одного разу він навіть підіймав на неї руку, і чоловік був змушений через це приїхати з роботи. Це було в 2012 році, свекор вдарив її по спині, обзивав нецензурними словами, це все відбувалося в присутності доньки, якій на той час було 5 років. В правоохоронні органи вона не зверталася. Вона його дуже боялася. Близько через 30 хв. відчинила двері і забігла свекруха та сказала: « ОСОБА_16 викликай швидку». Вона забігла в сусідню кімнату і побачила ОСОБА_10 , який тримався за лівий бік, в області серця текла кров. Вона почала викликати швидку і побачила, як ОСОБА_10 зблід і почав сповзати по стіні. Він ліг на землю, зблід, почав хрипіти. Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги він вже був мертвий. Пізніше приїхали працівники поліції. Вона постійно була біля чоловіка, потім її забрали на вулицю і в будинок нікого не впускали. В цей час свекор вже був на вулиці, у нього на руках були кайданки. Свекруха їй розповідала, що вона все бачила. В цей день у будинку були вона, покійний чоловік ОСОБА_10 , її донька, бабця її покійного чоловіка, свекруха та свекор. В покійного чоловіка не раз були конфлікти з батьком, оскільки той не раз піднімав руку на дружину, а чоловік захищав матір. Як правила конфлікти були тоді, коли свекор був п`яний. Він досить часто випивав, ніде не працював. Свекор не раз говорив до чоловіка: « ОСОБА_12 тебе породив, я тебе вб`ю, поховаю». Свекруха в той день кричала до свекра: «Це ти його зарізав», а другого дня розповіла їй, як це сталося. Вона розповіла, що ОСОБА_10 стояв біля плити, варив кашу, а вона стояла при вході в літню кухню, вони розмовляли. В цей час до ОСОБА_10 передзвонила сусідка, просила її завезти до м. Миколаїв, мама просила Назара, щоб той її послухав і відвіз. Свекор в цей час був у кухні, стояв неподалік від ОСОБА_10 і мастив хліб. В той час, коли ОСОБА_10 клав телефон у кишеню, обвинувачений витягнув з кухонної шухляди ніж і завдав ним удар в груди сину. Жодного конфлікту не було, все було спокійно. Назар в цей день спиртного не вживав. Їй відомо, що до свекрухи дзвонили родичі свекра і казали, щоб вона змінила покази, що ОСОБА_10 сам винуватий. Просили, щоб вона назвала суму грошей за зміну показань. Дзвонила рідна сестра її свекра. Вони з свекрухою відмовилися змінювати показання. Свекор зі свекрухою їздили на міжсезонні роботи до Польщі. За день до вбивства свекор себе погано почував і ОСОБА_10 їздив йому по ліки. Конфлікти були постійні, ОСОБА_10 просив свекра перестати випивати. Вона думала спочатку, що чоловік впав на ніж, оскільки той нічого не говорив, тому коли викликала швидку, так повідомила. Хто викликав поліцію, не пригадує. Свекруха їй казала, що обвинувачений безпричинно наніс сину удар. Просить суд суворо покарати обвинуваченого;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 про те, що 19.03.2020 її син ОСОБА_10 приїхав додому з роботи близько 09.00 год. ранку. Вони поїхали по справах, потім повернулися. Обвинувачений цілий день пиячив. Близько 15.00 год. вона повернулася з пошти, побачила сина біля автомобіля. Він йшов варити дружині кашу у літню кухню. Вона пішла додому, переодягнулася. Вийшла з будинку, за нею слідом з будинку вийшов обвинувачений. Обвинувачений зайшов у літню кухню, за ним зайшов син, а вона в той час була на вулиці і стояла у дверях літньої кухні, в руках тримала речі, які зняла зі шнура. Передзвонила сусідка, син лівою рукою мішав кашу, а в правій руці тримав телефон, розмовляв з ОСОБА_18 , та просила відвезти її в прокуратуру. Обвинувачений стояв спиною до неї, а син лицем, вона до нього говорила і просила послухати сусідку та відвезти в прокуратуру. Після цього, в той момент, коли син почав класти телефон у кишеню, обвинувачений відкрив шухляду, взяв ніж, ступив крок і правою рукою ножем наніс удар сину в груди, витягнув ножа холоднокровно і поклав ніж назад у шухляду та продовжив мастити хліб. Син взявся за груди і сказав до неї: «Мамо, він мене конкретно вдарив» і далі пішов до будинку. Він обперся до стіни, зблід, злапав її за пояс і опустився по стіні, та помер у неї на руках. Коли син зайшов у будинок, то крикнув « ОСОБА_16 викликай швидку», це були його останні слова. Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, син вже був мертвий. Вона показувала працівникам поліції, де обвинувачений поклав ніж. Ніж був оранжевого кольору. Обвинувачений на вулиці бився головою об землю і кричав: «Я не хотів тебе сину забити». Доповнила, що до цієї події, конфліктів між батьком і сином практично не було. Обвинувачений різник, різав свині. Обвинувачений не раз бив її, піднімав руку на невістку. Обвинувачений пиячив не тільки в цей день, але і тиждень до цього. Його через пиятику вигнали з попереднього місця роботи. Жодної розмови між батьком і сином в цей день не було в приміщенні літньої кухні. Обвинувачений мастив хліб невеличким зеленим ножем, а удар завдав оранжевим ножем, який витяг з шухляди. Обвинувачений не раз погрожував сину, що вб`є його, а всіх решта вижене з хати. Батько ненавидів сина, не раз говорив до нього: « ОСОБА_12 тебе породив, я тебе вб`ю». Вона не бачила наскільки глибоко увійшов ніж в груди сина. Обвинувачений дзвонив до неї з ОСОБА_19 і казав: «Лідуня я не хотів». Працівники поліції на місці події казали їй, що обвинувачений мав намір повіситися. Вона постійно була поруч з сином в будинку, після того як батько завдав йому удару, обвинувачений в будинок не заходив. Вказала, що обвинувачений знущався над нею впродовж 40 років спільного життя, не раз бив, в правоохоронні органи вона не зверталася, терпіла. Вони їздили з обвинуваченим на заробітки у Польщу. Син був добрішим і розумнішим за батька, тому той його ненавидів. Обвинувачений в той день випив дві пляшки горілки, пиячив з самого ранку. Не вірить, що обвинувачений мав намір повіситися. Він там ховав горілку, і вона потім знайшла там пусту пляшку. Обвинувачений не намагався надати сину допомогу. Вона показала працівникам поліції, де обвинувачений поклав ніж. Родичі обвинуваченого пропонували їй велику суму грошей, щоб вона змінила показання і сказала, що син впав на ніж. Сестра обвинуваченого дзвонила їй, потім невістці і пропонувала гроші. Карету швидкої медичної допомоги викликала невістка ОСОБА_16 , вона не могла знати, що сталося, оскільки на той час перебувала у будинку. Впізнала в судовому засіданні ніж, який було їй пред`явлено як речовий доказ, як той, яким обвинувачений наніс удар сину ОСОБА_10 19.03.2020 в приміщенні літньої кухні в її присутності;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 про те, що в той день, 19.03.2020 вона збиралася на цвинтар, оскільки за кілька днів до того поховала сина. До неї зателефонував слідчий, сказав прибути наступного дня. Вона подзвонила до ОСОБА_10 , просила її наступного дня відвезти до слідчого, той погодився. По дорозі на цвинтар вона зустріла сусідку, вони стояли, розмовляли, коли раптом вибіг її син і сказав, що на подвір`ї у Дориків кричать. Коли вони підбігли, вона побачила ОСОБА_21 , яка лежала на землі, плакала і кричала: «Біжи сюди, бо алкоголік зарізав дитину». На подвір`ї в цей час були сусіди ОСОБА_22 , які казали вибивати двері, що ОСОБА_23 ОСОБА_24 вже мабуть повісився. В будинку на той час вже були працівники карети швидкої медичної допомоги, які вийшли і сказали, що ОСОБА_10 помер. Потім приїхали працівники поліції і затримали обвинуваченого. ОСОБА_25 казав їй, що ОСОБА_26 на стриху повісився, і що слід вибивати двері. Вона бачила, як обвинуваченого стягнули зі стриху, на ньому не було тілесних ушкоджень. Обвинувачений бився головою об землю і говорив «Я не хотів». Ліда не раз їй скаржилася, що обвинувачений зловживає алкоголем, вона сама не раз бачила його випившим;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_27 про те, що вона була понятою при огляді місця події 19.03.2020. Вони близько 30 хв. ще очікували на експерта. Вона мешкає поруч, про події знає зі слів. В будинку було тіло померлого, у нього з кишені витягли гаманець. На подвір`ї були сліди крові, розбитий телефон. Біля літньої кухні також були сліди крапель крові. В літній кухні вилучили кілька кольорових ножів. У потерпілого була рана в районі серця, довжиною близько 5 см, на руках - кров. Обвинуваченого вона на місці події не бачила. Крім неї був ще один понятий ОСОБА_28 , судово-медичний експерт, працівники поліції. Родичів на місці події не було. Пригадує два ножі, один блакитний, другий оранжевий. В її присутності Дорик Лідія не давала дозвіл на проведення огляду місця події. Підтвердила, що на протоколі огляду місця події стоять її підписи та вказала, що про конфлікти батька з сином їй нічого не відомо;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_29 про те, що в березні 2020 року прийшло повідомлення на планшет про ножове поранення, і вони слідчо-оперативною групою виїхали на місце події. Там вже була карета швидкої медичної допомоги. На подвір`ї вони побачили обвинуваченого, який кричав: « ОСОБА_12 не хотів, я не хотів». Вийшли працівники швидкої і сказали, що потерпілий помер. Після цього обвинувачений став кричати, щоб його відпустили повіситися. При затриманні він бився головою об землю. На місці події ніхто не міг пояснити обставин події. Обвинувачений говорив, що не хотів вбивати. Він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, з порожнини рота було чути сильний запах алкоголю. На подвір`ї на бруківці були краплі крові. У потерпілого, коли виносили з будинку, в ділянці серця була кров. Вони опитували сусідів, робили подворовий обхід. Про те, що між батьком і сином могла бути бійка, це його особиста думка . Обвинувачений чинив опір при затриманні, виривався. У зв`язку з затриманням, він складав рапорт. Обвинувачений мав намір покінчити життя самогубством;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_30 про те, що він був в складі слідчо-оперативної групи 19.03.2020 за повідомленням про ножове поранення, на місці події був обвинувачений, поводив себе агресивно, стверджував, що вбив сина. Вийшли працівники швидкої, сказали, що потерпілий помер, а обвинувачений став кричати:«Я собі не можу цього пробачити». Він кричав, кидався, бився головою об землю, намагався нанести собі ушкодження. Сусіди повідомляли, що обвинувачений мав намір скоїти самогубство. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому не пригадує. У нього на руках були сліди крові. У потерпілого було ножове поранення грудної клітки, коли вони прийшли, той вже був мертвий. На доріжці з літньої кухні до будинку були сліди крові. Йому відомо зі слів, що конфлікт мав місце в літній кухні. Пригадує, що обвинувачений поводив себе агресивно, неадекватно, чи був в стані сп`яніння, повідомити не зміг. Про обставини події повідомляли сусіди. В його присутності слідчою в літній кухні було вилучено речові докази ножі, звідки саме, не пригадує;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_31 про те, що вони з батьком працювали біля будинку, почули крики з подвір`я Дориків. На вулицю вибігла невістка Дориків, кричала про допомогу, просила викликати швидку, кричала «йому погано». Потім батько ОСОБА_32 побачив, як обвинувачений поліз у себе на подвір`ї на горище. ОСОБА_24 хотів покінчити життя самогубством. Він бачив, як обвинувачений висів на шнурку. Батько крикнув йому бігти за ножем. Він побіг у літню кухню, взяв ножа, в той час батько підтримував обвинуваченого за ноги, а він перерізав мотузку. Вони в будинок не заходили, там були лікарі швидкої медичної допомоги. На подвір`ї були мати та дружина покійного. Люди розповідали, що між батьком і сином був конфлікт у літній кухні. 20.03.2020 він дійсно давав показання про те, що хтось з жінок кричав, що ОСОБА_26 зарізав сина. На обвинуваченому тілесних ушкоджень він не бачив. Між літньою кухнею та будинком на землі були краплі крові. В подальшому під час огляду місця події, він був понятим. Серед вилучених ножів він не бачив того, яким перерізав мотузку. Обстановка у літній кухні порушена не була. При затриманні обвинувачений опір не чинив;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_32 про те, що 19.03.2020 вони з сином біля свого житлового будинку почули крики з господарства Дориків. Вийшли на вулицю, побачили матір та дружину потерпілого. Вони були на подвір`ї біля будинку, кричали про допомогу. Вони побачили карету швидкої медичної допомоги, відкрили шлагбаум. Він побачив як обвинувачений пішов за будинок. В будинку на підлозі лежав померлий, біля нього була медична сестра. Потім з сином за рогом будинку вони побачили драбину, піднялися га горище і він побачив там ОСОБА_33 у петлі. Він підняв обвинуваченого за ноги та наказав сину принести ножа. Той приніс і перерізав мотузку. Потім вони пішли додому, коли приїхали працівники поліції. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому він не бачив, той йому нічого не розповідав. Запаху алкоголю він від нього не чув. Можливо обвинувачений і говорив, що зарізав сина, він не пригадує. Мати дійсно кричала, що батько зарізав сина. Він не раз бачив обвинуваченого в стані сп`яніння, про сварки йому нічого не відомо;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_34 про те, що близько року тому на швидку надійшло повідомлення про ножове поранення, кровотечу, вони прибули на виклик в с. Розвадів Миколаївського району. Коли зайшли в житловий будинок, потерпілий лежав на підлозі. Біля нього плакала жінка. Вони встановили біологічну смерть, рана в ділянці серця була глибока. Потерпілий помер до їхнього приїзду. Батько потерпілого був на подвір`ї, в емоційному стані. Він наче брав мотузку, хотів повіситися. Вона констатувала смерть потерпілого. Ножа вона не бачила. Працівники поліції приїхали одразу після них за 1-2 хв. Вона бачила, як обвинуваченого затримували працівники поліції на подвір`ї, на ньому не було жодних тілесних ушкоджень, в цей час він вже поводив себе спокійно. Доповнила, що чула, як обвинувачений говорив про намір повіситися. Обвинувачений коли почув, що син помер, сильно плакав. Чи перебував обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння не змогла вказати;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_35 про те, що на планшет надійшло повідомлення про ножове поранення і вони виїхали на виклик в с. Розвадів Миколаївського району. На підлозі житлового будинку лежало тіло чоловіка, лікар констатувала біологічну смерть. На подвір`ї була старша жінка, яка плакала і просила про допомогу. Біля тіла чоловіка сиділа дружина і плакала. Казали, що батько зарізав сина. Це повідомила дружина. У потерпілого було ножове поранення. Вона потерпілого не оглядала, його оглядала лікар. Обвинувачений в той час був на вулиці, стривожений, дуже переживав;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_36 , допитної за клопотанням сторони захисту про те, що вона була в складі слідчо-оперативної групи по виклику 19.03.2020 в с. Розвадів Миколаївського району. З подвір`я було чути крики, на місці події вже були працівники швидкої медичної допомоги. Коли вони зайшли до житлового будинку, на підлозі лежало тіло чоловіка, біля нього були медичні працівники, які надавали медичну допомогу. Мати повідомила, що батько зарізав сина. Вона повідомила про вбивство. Оперативні працівники пішли шукати обвинуваченого. Лікар констатувала смерть потерпілого. Після цього вони почали проводити огляд місця події, запросили понятих, експерта. З літньої кухні, з шухляди вилучалися ножі. Обвинувачений сидів на землі, кричав, плакав. Було помітно, що він перебуває в стані сп`яніння, біля нього були оперативні працівники. Не пригадує, щоб до огляду місця події Дорик Лідія ходила з нею в приміщення літньої кухні, витягала з шухляди ніж і клала його на стіл. Вона можливо у протоколі не вказала, яким саме чином був нанесений удар, його напрямок. На обвинуваченому жодних тілесних ушкоджень не було. Вона демонструвала, як обвинувачений наніс удар, а свідок підтверджувала. Дружина обвинуваченого була очевидцем цих подій і повідомляла, що батько зарізав сина;

показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_37 , допитаного за клопотанням сторони захисту, який висновки, надані ним під час досудового розслідування підтримав в повному обсязі та вказав, що вказаними висновками повністю підтверджено показання свідка ОСОБА_17 про те, що удар ножем було нанесено в ліву частину грудної клітки. Кут удару свідок під час допиту та слідчого експерименту не вказувала, однак такий немає жодного значення оскільки на момент нанесення удару потерпілий був у вертикальному положенні, а під час експертизи в горизонтальному положенні, і хід раневого каналу відповідно міг змінитися. Раневий канал прямолінійно. Удар був нанесений з прикладанням сили. Удар було нанесено під прямим кутом, 90 градусів. Міг бути нанесений і під кутом 45 градусів. Відсутні наукові методи визначення куту удару і в даному випадку кут удару не має жодного значення. Під час експертизи оцінюється самий отвір і хід раневого каналу, тілесне ушкодження значення немає. 9 см. це дуже глибокий раневий канал. При нанесенні удару зверху вниз, також може бути такий раневий канал і таке тілесне ушкодження. Кут значення немає. Ще деякий час після нанесення тілесного ушкодження, потерпілий міг вчиняти активні дії. Він був присутній під час огляду місця події, була фото і відео фіксація, він підписував протокол. Підтвердив, що на протоколі огляду місця події (Т.1 а.с.183) його підпис під №3. Зазначив, що підтвердив висновком показання свідка ОСОБА_17 щодо обставин нанесення тілесного ушкодження, оскільки з нею було проведено слідчий експеримент, і не підтвердив показання підозрюваного, оскільки з ним слідчого експерименту проведено не було, про що міститься вказівка у висновку експерта. Зазначив, що під час огляду підозрюваного ОСОБА_8 у нього не було виявлено жодних тілесних ушкоджень. Гематома це скупчення крові між тканинами, без синця це не є тілесне ушкодження, а синців у ОСОБА_8 не було. Після показань обвинуваченого в судовому засіданні щодо механізму спричинення тілесного ушкодження, шляхом падіння та проштрикування ножем потерпілого, експерт вказав, що такі неспроможні, оскільки потерпілий був вищого зросту і при падінні такий удар нанести не реально, як це показує обвинувачений, оскільки рана горизонтальна відносно осі тіла, а дія тупої частини ножа приходиться медіально (до середини), а лезо, навпаки, - до зовні від тіла;

протоколом огляду місця події від 19.03.2020, з схемою огляду місця події та фототаблицею до протоколу огляду місця події від 19.03.2020, відповідно до якого слідчим СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 , в присутності понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_31 проведено огляд місця події, а саме будинку в АДРЕСА_1 . При вході у вітальню кімнату № НОМЕР_1 виявлено труп чоловічої статі, який лежав на спині, головою до входу, одягнутий в светр сірого кольору на замку, розстібнутий, з дефектом тканини наскрізним, навколо якого є накладення та просочення речовини бурого кольору, схожої на кров, вологої у вигляді плями. Футболка чорна, підтягнута до рівня реберних дуг, на передній поверхні зліва, в ділянці проекції є наскрізний дефект тканини, навколо якої є нерівномірно виражена та просочена РБК у вигляді комбінованих слідів. Штани джинсові чорного кольору. Труп на дотик нерівномірно охолоджений, трупні плями бліді, розташовані на задній поверхні голови, шиї, тулуба та кінцівок. Трупне заклякання відсутнє. Шкірні покриви бліді з нерівномірно вираженими слідами РБК на обличчі, частково на передніх поверхнях обох передпліч та циркулярно в ділянці кистей обох рук. На передній поверхні грудної клітки зліва по середньо-ключичній ділянці, приблизно четвертого міжребер`я є рана веретеноподібної форми. Навколо рани є накладення РБК схожої на кров. Інші тілесні ушкодження на доступних ділянках тіла не виявлені. З лівої сторони біля трупа на підлозі розмазані сліди РБК, схожі на кров. На стіні біля лівої частини дверей, що ведуть в кімнату №4 на висоті 85 см. від підлоги наявні 5 слідів РБК, неправильної форми. При виході з будинку наявна доріжка в літню кухню, викладена бруківкою. На бруківці виявлено групу РБК, округлої форми. Навпроти входу в літню кухню навпроти вхідних дверей, на доріжці покритою бруківкою наявна група з численною кількістю плям РБК. В правому ближньому куті від входу в літню кухню розміщений кухонний куток, застелений покривалом темних відтінків. Біля кутка знаходиться кухонний стіл, застелений клейонкою. На столі дошка для нарізання продуктів, дві пачки кисілю, а також кухонний ніж, руків`я якого помите, з полімеру жовто-сірого кольору, лезо частково пофарбовано жовтою фарбою. На лезі та руків`ї ледь помітно проглядається нашарування речовини бурого кольору, крім того на кінчику леза наявне нашарування бурого кольору, аналогічно таке нашарування наявне на руків`ї. Під столом наявна дерев`яна табуретка, яка зверху покрита рідиною темного кольору. За результатами огляду виявлено та вилучено змиви РБК, гаманець, вилучений з кишені штанів трупа, мобільний телефон «Soni Ericson», які поміщено в спецпакети; в коробку №1 поміщено джинси сірого кольору зі слідами РБК, вилучені з кухні; в коробку №2 помішено кухонні ножі в кількості 3 шт. вилучені із верхньої шухляди кухонного гарнітуру; в коробку №3 поміщено кухонний ніж, вилучений зі столу літньої кухні /Т.1 а.с.183-205/;

заявою-розпискою ОСОБА_17 від 28.05.2020, наданою слідчому Миколаївського ВП про отримання на зберігання трьох кухонних ножів, які були вилучені 19.03.2020 під час слідчої дії огляду місця події /Т.2 а.с.3/;

протоколом огляду речей слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 25.05.2020, відповідно до якого в приміщенні кабінету № 14 Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області проведено огляд кухонного ножа, руків`я якого виготовлене з полімерного матеріалу жовто-сірого кольору, клинок виготовлений з металу сірого кольору з покриттям жовтого кольору (максимальна загальна довжина ножа 323 мм., максимальна ширина руків`я 29 мм.) та проведено огляд чоловічих штанів із ременем, які зшиті із утепленої джинсової тканини темно-сірого кольору, спереду застібаються на металевий замок, блискавку та ґудзик, спереду є дві прорізні кишені, з-заді дві накладні кишені, ношені брудні. На штанах є сліди РБК (крові) /Т. 2 а.с.4/;

протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020, відповідно до якого черговим Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_39 19.03.2020 о 16:50 год. було доставлено ОСОБА_8 , для проведення огляду. 19.03.2020 о 17:00 черговим лікарем ОСОБА_40 оглянуто ОСОБА_8 та о 17:30 год. взято кров на етанол. Відповідно до висновку огляду ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ушкодженнями. Зовнішній вигляд обстежуваного: гематоми у висково-тім`яних ділянках з обох сторін /Т.2 а.с. 7/;

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.03.2020, відповідно до якого слідчий СВ Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 , відповідно до ст.ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, склав даний протокол про те, що о 16:50 год. 19.03.2020 оперуповноваженим СКП Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 на подвірї будинку, що по АДРЕСА_1 , у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину, затримано особу, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві, а саме ОСОБА_8 . Слідчий СВ Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 в присутності понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_42 здійснив обшук затриманої особи ОСОБА_8 . Зауважень і доповнень до протоколу не поступало. Ознайомившись з підставами затримання і обов`язками затриманого, підозрюваний ОСОБА_8 вказав: «Зрозумів, сина вбивати я не хотів» /Т. 2 а.с.10-12/;

протоколом огляду речей слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 19.03.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до якого в приміщенні кабінету № 14 Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області проведено огляд чоловічої сорочки синього кольору із білими та чорними полосами, виготовленої із матерчастого матеріалу. Сорочка має комірець в районі шиї та має виріз що застібається на пластмасовий замок. На сорочці також є дві кишені розміщені спереді на грудях. Сорочка на довгий рукав. На комірці є лейба із написом АОLONGCOM 2 XL; білу чоловічу майку виготовлену із матерчатого матеріалу типу трикотажу. На майці на передній її частині є малюнок намальований сірою фарбою та літери світло- коричневого кольору. Майка ношена, забруднена; сірі спортивні чоловічі штани із матерчастого матеріалу типу трикотажу. На штанах на передній частині є прорізані кишені, що застібаються на пластмасовий замок. На задній половині є накладна кишеня. Штани ношені, забруднені; сірі шкарпетки із матерчастого матеріалу типу трикотажу із візерунком чорного та синього кольорів. Шкарпетки ношені, забруднені; пару (два) чорні тапки виготовлені із гуми з білими смужками. На тапочках напис «in extenso» /Т.2 а.с.14-19/;

розпискою ОСОБА_13 від 23.03.2020, наданою слідчому Миколаївського ВП про отримання від слідчого гаманця, який було вилучено 19.03.2020 під час слідчої дії огляду місця події /Т.2 а.с.22/;

протоколом огляду трупа від 20.03.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим СВ Миколаївського ВПГУНП у Львівській області ОСОБА_43 , у відповідності до ст.ст. 104, 105, 106, 223, 237, 238 КПК України в присутності понятих ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , в приміщенні ЛОБСМЕ Жидачівського районного відділу моргу проведено огляд трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається з протоколу огляду трупа ОСОБА_9 на ньому наявні ушкодження на передній поверхні грудної клітки з ліва в ділянці 4 міжребер`я по середньо ключичній лінії, є рана веретеноподібної форми розміром 5х1,6 см. Навколо рани є накладення сухої темно червоної крові. Інших тілесних ушкоджень при зовнішньому огляді не було виявлено /Т.2 а.с.23-26/;

протоколом огляду речей слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 20.03.2020 з фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим в приміщенні кабінету №14 адміністративної будівлі Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області, що за адресою м. Миколаїв, пл. Ринок 9, Львівської області проведено огляд матерчастої куртки сірого кольору із лейбою «Сlassic», матеріалу трикотаж, яка застібається на замок, на якій з лівої сторони плями РБК (крові) та пошкодження у виді прорізу, футболки чорного кольору, матеріалу трикотаж, на якій з лівої сторони плями РБК (крові) та пошкодження у виді прорізу; джинсів чорного кольору із лейбою «L.S. LUVANS» з ременем, на яких є плями РБК (крові); трусів синього кольору із лейбою «NHCAH», на яких є РБК (крові); шкарпеток сірого кольору /Т. 2 а.с. 28-35/;

розпискою ОСОБА_17 від 25.03.2020, наданою слідчому Миколаївського ВП про отримання від слідчого мобільного телефону «Соні еріксон», паспорта та банківських карток на ім`я ОСОБА_8 /Т.2 а.с.38/;

протоколом слідчого експерименту від 25.03.2020 з фототаблицею до нього, який проведено слідчим СВ Миколаївського ВП ОСОБА_46 , за участю свідка ОСОБА_17 , судово-медичного експерта ОСОБА_47 , в присутності понятих ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , з дотриманням вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України, на території господарства ОСОБА_17 по АДРЕСА_1 . Слідчим експериментом встановлено, що 19.03.2020 ОСОБА_17 знімала одяг із шнурка навпроти входу в літню кухню, в цей час у літній кухні, біля плити знаходився її син ОСОБА_9 , який розмовляв з нею та її чоловік ОСОБА_8 . В цей момент її чоловік ОСОБА_8 відсунув верхню шухляду вмонтованої меблевої кухні, дістав з неї правою рукою кухонний ніж жовто-оранжевого кольору і підійшов до ОСОБА_9 , який стояв до нього обличчям та завдав йому удар ножем в ліву частину грудної клітки, після чого витягнув ніж з тіла сина та поклав назад у шухляду і закрив її. ОСОБА_8 завдав удар у груди ОСОБА_9 правою рукою, ручку ножа тримав у кулаці, лезо ножа скеровано було від нього. Завдав удар кухонним ножем жовто-оранжевого кольору. Після удару ОСОБА_9 схопився за груди та почав йти в її сторону, вказуючи викликати швидку допомогу, казав «Він мене сильно вдарив». Підтримуючи сина, вона зайшла в будинок та почала кричати невістці, щоб та викликала швидку допомогу. В цей час її син ОСОБА_9 почав бліднути та з`їжджати по стіні та у вітальні на підлозі помер. ОСОБА_17 зазначила, що до моменту нанесення удару між її сином ОСОБА_9 та чоловіком ОСОБА_8 жодного конфлікту не було, вони навіть не розмовляли, син весь час розмовляв по телефону, а також з нею / Т.2 а.с.39-47/;

лікарським свідоцтвом про смерть №33/2020 від 20.03.2020, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала від гострої внутрішньої та зовнішньої крововтрати; проникаючої колото-різаної рани грудної клітки; з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до гострого малокрів`я внутрішніх органів /Т.2 а.с.50-51/;

висновком експерта №33/2020 від 20.04.2020, відповідно до якого судово-медична експертиза трупа ОСОБА_9 проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_50 від 19.03.2020, судово-медичним експертом ОСОБА_37 . Відповідно до вказаного висновку, смерть гр. ОСОБА_9 настала від проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до гострого малокрів`я внутрішніх органів, про що свідчать дані судово-медичної експертизи його трупа: наявність рани на шкірі передньої поверхні грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії, в ділянці ІV-го міжребір`я, з утворенням ранового каналу загальною довжиною близько 9 см, форма якого прямолінійна, стінки прямовисні, кути гострі, що проходить в напрямку спереду- назад, перпендикулярно умовній осі тіла через шкіру, підшкірну жирову клітковину, міжреберний м`яз, пристінкову плевру, перетинає передню стінку навколосерцевої сумки в напрямку до передньої поверхні серця, а саме до його лівого шлуночка, утворюючи на ній рану лінійної форми, перетинає епікард, міокард та ендокард, утворюючи рану лінійної форми з рівними краями та загостреними кінцями, орієнтованими на дев`яту та третю години умовного циферблату годинника, та закінчується в порожнині лівого шлуночка; наявність близько 1500 мл рідкої темно-червоної крові, близько 200 г темно-червоних згортків крові в лівій плевральній порожнині та близько 500 г кров`яних згортків темно-червоного кольору в навколосерцевій сумці; виражене малокрів`я внутрішніх органів; наявність ознаки гострої масивної крововтрати- крапкових крововиливів на внутрішніх поверхнях серця; дані судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів: дифузний крововилив в перикарді, вогнищевий крововилив в жировій клітковині епікарду та в міжреберному м`язі з початковими ознаками реактивних змін, малокрів`я внутрішніх органів. Враховуючи розвиток трупних змін, слід вважати, що смерть гр. ОСОБА_9 могла настати приблизно близько однієї доби до моменту розтину його тіла в морзі. При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_9 виявлено одну проникаючу колото-різану рану на шкірі передньої поверхні грудної клітки зліва в ділянці ІV-го міжребір`я по середньо-ключичній лінії з утворенням ранового каналу загальною довжиною близько 9 см, форма якого прямолінійна, стінки прямовисні, кути гострі, що проходить в напрямку спереду-назад, перпендикулярно умовній осі тіла з ушкодженням підшкірної жирової клітковини, міжреберного м`язу, пристінкової плеври, передньої стінки навколосерцевої сумки та передньої стінки лівого шлуночка. Дане тілесне ушкодження, згідно даних судово-медичної експертизи трупа та судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів, утворилось прижиттєво, незадовго до моменту настання смерті, згідно даних медико- криміналістичної експертизи від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми, про що також свідчать морфологічні особливості ушкодження, виявленого на шкірі, та раневого каналу, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення і в даному випадку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа гр. ОСОБА_9 не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів. Кров від трупа гр. ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 /Т. 2 а.с.52-54/;

висновком експерта №399/2020-ім від 27.03.2020, відповідно до якого, на підставі скерування судово-медичного експерта ОСОБА_47 та постанови слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_50 від 20.03.2020 в приміщенні відділення судово-медичної імунології судовим експертом імунологом ОСОБА_51 проведено судово-медичну експертизу зразка крові від трупа ОСОБА_9 . На підставі даних судово-медичного дослідження встановлено, що кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО /Т.2 а.с.55-57/;

висновком експерта №49/2020-мк від 26.03.2020, відповідно до якого, на підставі скерування судово-медичного експерта ОСОБА_47 та постанови слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_50 від 20.03.2020 в приміщенні відділення судово-медичної криміналістики КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи, судово-медичним експертом ОСОБА_52 проведено судово-медичну експертизу клаптя шкіри від трупа ОСОБА_9 . При проведенні судово-медичної експертизи у відділенні судово-медичної криміналістики клаптя шкіри від трупа гр. ОСОБА_9 було виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми /Т.2 а.с.58-61/;

висновком експерта №824/2020 від 06.04.2020, відповідно до якого, на підставі направлення судово-медичного експерта ОСОБА_47 та постанови слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_50 від 20.03.2020 в приміщенні відділення судово-медичної гістології Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи КЗ ЛОР, судово-медичним експертом гістологом ОСОБА_53 проведено судово-медичну експертизу шматочків внутрішніх органів: серця, легень, перикарду та міжреберного м`язу. Згідно висновку експерта встановлено дифузний крововилив в перикарді, вогнищевий крововилив жировій клітковині епікарду та в міжреберного м`язі з початковими ознаками реактивних змін; малокрів`я внутрішніх органів; вогнищева фрагментація кардіоміоцитів як прояв порушення ритму серця, морфологічні ознаки ідіоматичного фіброзуючого альвеоліту /Т.2 а.с.62/;

висновком експерта №1051/2020-т від 31.03.2020, відповідно до якого, на підставі скерування судово-медичного експерта ОСОБА_47 та постанови слідчого СВ Миколаївського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_50 від 20.03.2020 в приміщенні відділення судово-медичної токсикології КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи, судово-медичним експертом-токсикологом ОСОБА_54 проведено судово-медичну експертизу крові від трупа ОСОБА_9 на наявність спиртів. При проведенні судово-токсикологічної експертизи речового доказу крові з трупа ОСОБА_9 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового та алілового спиртів /Т. 2 а.с. 63/;

висновком експерта №53/2020 від 20.03.2020, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_50 від 19.03.2020, судово-медичним експертом ОСОБА_37 проведено судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_8 . Відповідно до вказаного висновку у гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було /Т. 2 а.с.65/;

висновком експерта №10/3/554 від 14.04.2020, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 19.03.2020, старшим судовим експертом сектору дактилоскопічних досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС ОСОБА_55 проведено судову дактилоскопічну експертизу. Відповідно до вказаного висновку на представленому ножі слідів рук не виявлено /Т. 2 а.с.74-81/;

висновком експерта №171 від 17.04.2020, відповідно до якого судово-психіатрична експертиза ОСОБА_8 проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020, провідним експертом ОСОБА_56 , судово-психіатричним експертом ОСОБА_57 , судово-психіатричним експертом ОСОБА_58 в приміщенні Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Відповідно до вказаного висновку, на даний час ОСОБА_8 психічною хворобою не страждає, виявлено ознаки ситуативного обумовленого афективного розладу настрою у виді помірно вираженого депресивного епізоду, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій, ОСОБА_8 хронічними психічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявив ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує. У ОСОБА_8 відсутні клінічні симптоми психічних та поведінкових розладів внаслідок алкоголю чи наркотиків, а тому лікування не потребує /Т.2 а.с.82-83/;

висновком експерта №1056/2020-т від 31.03.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза крові ОСОБА_8 на наявність спиртів проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 24.03.2020, судово-медичним експертом-токсикологом ОСОБА_54 в приміщенні відділення судово-медичної токсикології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, при судово-токсикологічній експертизі речового доказу крові гр. ОСОБА_8 , 1962 р.н., виявлено етиловий спирт у кількості 3,13 проміле. Не виявлено метилового, пропілового, бутилового та алілового спиртів /Т. 2 а.с.88/;

протоколом відібрання зразків для експертизи від 19.03.2020, відповідно до якого заступником начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_59 , у приміщенні службового кабінету № 17 Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, з дотриманням вимог ст. ст. 40, 104,223, 242, 245 КПК України, за участі підозрюваного ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_60 проведено відібрання біологічних зразків для експертизи, взірців матеріалу біологічного походження, а саме: крові. Після ознайомлення з текстом протоколу клопотань про внесення до нього змін, доповнень і зауважень не надходило /Т. 2 а.с. 90/;
копією журналу взяття крові на етанол, згідно якого 19.03.2020 о 17.30 год у ОСОБА_8 взято зразок крові /Т.2 а.с.91/;
висновком експерта №442/2020-ім від 03.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза крові ОСОБА_8 проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_61 в приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, кров гр. ОСОБА_8 , 1962 р.н. відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0 /Т. 2 а.с.96-97/;

висновком експерта №438/2020-ім від 06.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза крові трупа ОСОБА_9 проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_51 в приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, кров від трупа ОСОБА_9 , 1984 р.н. відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0 /Т. 2 а.с.102-103/;

висновком експерта №440/2020-ім від 30.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза речей ОСОБА_8 , а саме: сорочки, майки, штанів, пари шкарпеток, пари гумових тапочок, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_62 в приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, кров від трупа ОСОБА_9 , 1984 року народження, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр. ОСОБА_8 , 1962 року народження, відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО. У слідах на сорочці, вилученій при затриманні у гр. ОСОБА_8 , виявлена кров людини та антигени А і Н за ізосерологічною системою АВО, що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, в тому числі і від трупа ОСОБА_9 . У слідах на майці, на парі тапочок, речах, які вилучені при затриманні у гр. ОСОБА_8 , виявлена кров людини та антиген Н за ізосерологічною системою АВО. Антигени А і В та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В не виявлені. Таким чином, можна припустити, що кров виявлена у вище згаданих об`єктах, може походити від будь-якої особи з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, ізосерологічної системи АВО в тому числі і від ОСОБА_8 . У слідах на спортивних штанах, на шкарпетці "А" речах, які вилучені при затриманні у гр. ОСОБА_8 , крові не виявлено /Т. 2 а.с.108-113/;

висновком експерта №441/2020-ім від 30.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза двох марлевих тампонів зі змивами з правої та лівої руки гр. ОСОБА_8 , проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_62 в приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, кров від трупа ОСОБА_9 , 1984 р.н., відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, зі супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр. ОСОБА_8 , 1962 р.н. відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО. У слідах на двох марлевих тампонах зі змивами з правої та лівої руки гр. ОСОБА_8 , виявлена кров людини та антиген Н за ізосерологічною системою АВО. Антигени А і В та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В не виявлені. Таким чином, можна припустити, що кров виявлена у вище згаданих об`єктах, може походити від будь-якої особи з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від ОСОБА_8 /Т. 2 а.с.118-121/;

висновком експерта №439/2020-ім від 30.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза штанів з ременем, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_62 в приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, у слідах на штанах, на ремені крові не виявлено /Т. 2 а.с.126-128/;

висновком експерта №144/2020ц від 30.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза змиву, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_63 в приміщенні відділення судово-медичної цитології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, в накладеннях речовини бурого кольору у змиві виявлено кров людини, антигени А і Н ізосерологічної системи АВО і клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена через відсутність її клітиних елементів. Отже виявлена кров походить від особи в крові якої міститься антиген А з супутнім антигеном Н і може походити від трупа ОСОБА_9 . Домішок крові з антигеном Н від підозрюваного ОСОБА_8 не виключається при умові наявності в нього зовнішньої кровотечі /Т. 2 а.с.133-134/;

висновком експерта №143/2020ц від 30.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза двох змивів, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_63 в приміщенні відділення судово-медичної цитології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, в накладеннях речовини бурого кольору у змивах виявлено кров людини, антигени А і Н ізосерологічної системи АВО і клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена через відсутність її клітинних елементів. Отже виявлена кров походить від особи в крові якої міститься антиген А з супутнім антигеном Н і може походити від трупа ОСОБА_9 . Домішок крові з антигеном Н від підозрюваного ОСОБА_8 не виключається при умові - наявності в нього зовнішньої кровотечі /Т. 2 а.с.140-142/;

висновком експерта №142/2020ц від 08.05.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза двох змивів з поверхні бруківки, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_64 в приміщенні відділення судово-медичної цитології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, в слідах на двох марлевих-тампонах змивах, виявлено кров людини, антигени А і Н за ізосерологічною системою АВ0, клітини плоского епітелію, статева належність яких не встановлена через відсутність ядер. Статева належність даної крові не встановлена через відсутність її клітинних елементів. Таким чином, виявлена кров може походити від особи, крові якої характерні виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі і від трупа ОСОБА_9 . Походження даної крові від підозрюваного ОСОБА_65 виключається /Т. 2 а.с.147-149/;

висновком експерта №122/2020ц від 10.04.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза зрізів нігтьових пластинок з обох рук підозрюваного ОСОБА_8 , проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020, судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_63 в приміщенні відділення судово-медичної цитології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку, в накладеннях речовини бурого кольору у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок з обох рук виявлено кров людини, антиген Н ізосерологічної системи АВ0 і клітини зроговілого плоского епітелію. Статева належність крові не встановлена через відсутність її клітинних. Отже, виявлена кров походить від особи в крові якої міститься антиген Н і може походити від підозрюваного ОСОБА_8 при умові наявності в нього зовнішньої кровотечі. Походження крові від трупа ОСОБА_9 виключається /Т. 2 а.с.154-157/;

висновком експерта №159/2020ц від 12.05.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза ножа вилученого при проведенні огляду місця події, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 13.04.2020, судово-медичним експертом-цитологом ОСОБА_66 в приміщенні відділення судово-медичної цитології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку в помарці речовини темно-жовтого кольору на ножі виявлено клітини зроговілого плоского епітелію. Крові її клітинних елементів та білка у об`єкті не виявлено /Т. 2 а.с.162-163/;

висновком експерта №53/2020-мк від 31.03.2020, відповідно до якого, судово-медична експертиза одягу гр. ОСОБА_9 та ножа наданого на експертизу, проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020, судово-медичним експертом ОСОБА_52 в приміщенні відділення судово-медичної криміналістики КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до вказаного висновку при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу та клаптя шкіри від гр. ОСОБА_9 було виявлено: на лівій полі куртки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на передній поверхні футболки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, на клапті шкіри з передньої поверхні грудної клітки одне наскрізне колото-різане ушкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Беручи до уваги висновок експерта №33/2020 судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_9 від 20.04.2020 можна вважати, що колото-різані пошкодження на одязі співпадають за локалізацією з раною виявленою на тілі гр. ОСОБА_9 . Враховуючи результати експериментів можна вважати, що колото-різані пошкодження на одязі та на клапті шкіри могли утворитись від дії клинка ножа наданого на експертизу /Т. 2 а.с.169-175/;

протоколом проведення слідчого експеременту від 24.04.2020, відповідно до якого слідчим СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 , за участю потерпілої ОСОБА_13 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , за участю ОСОБА_67 по АДРЕСА_1 проведено слідчий експеримент, під час якого потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що 19.03.2020 близько 15.00 год. її чоловік ОСОБА_9 пішов у літню кухню, а вона залишилась в одній з кімнат будинку. Як їй відомо у той час в кухні знаходився її тесть ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, а свекруха ОСОБА_17 знаходилася на дворі. Потім вона почула крик свекрухи, до будинку зайшов ОСОБА_10 . У вітальні вона побачила свого чоловіка ОСОБА_9 , який тримався рукою за ліву сторону грудей, в області якого йшла кров. Свекруха кричала їй дзвонити на швидку та говорила, що ОСОБА_8 його ножем зарізав. Вона почала телефонувати на швидку, сама весь час знаходилася біля Назара до приїзду працівників поліції і швидкої допомоги. Свекруха в той час побігла на вулицю і зустрічала працівників швидкої. Працівники швидкої констатували смерть ОСОБА_9 . Їй також відомо, що тесть, після нанесення її чоловіку смертельного ножового поранення, намагався покінчити життя самогубством, однак йому не дали цього зробити /Т.2 а.с.176-182/;

висновком експерта №92/2020 від 18.05.2020, відповідно до якого, додаткова судово-медична експертиза трупа ОСОБА_9 , проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 12.05.2020, судово-медичним експертом ОСОБА_37 в приміщенні Жидачівського районного відділення судово-медичної експертизи. Відповідно до вказаного висновку, зважаючи на висновок експерта №33/2020 від 20.04.2020 у ОСОБА_9 було виявлено одну проникаючу колото-різану рану на шкірі передньої поверхні грудної клітки зліва в ділянці ІV міжребір`я по середньо-ключичній лінії з утворенням ранового каналу загальною довжиною близько 9 см (при проникаючих колото-різаних ушкодженнях органів грудної клітки глибина ранового каналу та його напрямок може дещо змінюватись при зміні положення тіла із зміною взаємо розташування травмованих органів), форма якого прямолінійна, стінки прямовисні, кути гострі, що проходить в напрямку спереду-назад, перпендикулярно умовній осі тіла з ушкодженням підшкірної жирової клітковини, міжреберного м`язу, пристінкової плеври, передньої стінки навколосерцевої сумки та передньої стінки лівого шлуночка. Дане тілесне ушкодження, згідно даних судово-медичної експертизи трупа та судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів, утворилось прижиттєво, незадовго до моменту настання смерті, згідно даних медико-криміналістичної експертизи від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми, про що також свідчать морфологічні особливості ушкодження, виявленого на шкірі, та ранового каналу (рівні, неосаднені краї рани, П-подібний медіальний (правий) кінець та гострий латеральний (лівий) кінець, прямолінійна форма ранового каналу з рівними прямовисними стінками, гострими кутами та з відсутністю тканинних перетинок) за механізмом удару (могло утворитись як в результаті удару гострим предметом так і при ударі до такого), могло утворитись при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_17 під час проведення допиту та слідчого експерименту, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення і в даному випадку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Оскільки в даний час наукових методів, за допомогою яких було б можливо по морфології ушкоджень диференціювати удар гострим предметом від удару до такого, немає, а протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 для цього недостатньо, дати відповідь на питання про те, чи могли наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворитись при обставинах вказаних підозрюваним ОСОБА_8 під час допиту, можна буде лише після проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 з детальним відтворенням умов удару, особливостями фіксації гострого предмету (фіксація руки з гострим предметом відносно тіла підозрюваного та потерпілого), статичного положення і динаміки руки з фіксованим в ній гострим предметом, фіксацією тіла підозрюваного до предметів зовнішнього оточення, статичного положення і динаміки тіл підозрюваного (положення тіла в «стійці») та потерпілого, зміною положення тіла потерпілого під час руху назустріч підозрюваному та навпаки /Т.2 а.с.186-190/;

листом слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 06.04.2020, адресованого ОСОБА_8 , в якому повідомлено про те, що письмова заява ОСОБА_8 про відмову в проведенні слідчого експерименту зареєстрована в ВП вх. №ОП-61 від 03.04.2020 та долучена до матеріалів кримінального провадження №0000113 від 19.03.2020 /Т.2 а.с.191/;

заявою ОСОБА_8 від 03.04.2020 про відмову в проведенні слідчого експерименту з його участю, адресованою слідчому СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 , у зв`зку з тим, що він психологічно не готовий до проведення експерименту /Т.2 а.с.192/;

характеристикою Розвадівської сільської ради Миколаївського району Львівської області №02-21/238 від 19.03.2020, згідно якої потерпілий ОСОБА_9 за час проживання в с. Розвадів зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, жодних скарг на його поведінку не поступало /Т.2 а.с.193/;

посвідченням № НОМЕР_2 , згідно якого потерпілий ОСОБА_9 працював охоронником в Управлінні поліції охорони у Львівській області /Т.2 а.с.195/;

рапортом старшого інспектора-чергового ОСОБА_68 , зареєстрованим в Миколаївському ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області №1067 від 19.03.2020, про те, що 19.03.2020 о 15:47 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 19.03.2020 о 15:46 за адресою: АДРЕСА_1 , карета швидкої допомоги виїхала на виклик до чоловіка, який впав на ніж, чи є проникаючі рани невідомо /Т.2 а.с.201/;

письмовою заявою ОСОБА_17 від 19.03.2020, адресованої слідчому Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, якою ОСОБА_17 надала письмовий дозвіл на проведення огляду житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 /Т.2 а.с.202/;

рапортом о/у СКП Миколаївського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_69 від 19.03.2020, адресованого начальнику Миколаївського ВП ГУНП у Львівській області про те, що 19.03.2020 о 16.00 год він здійснив виїзд спільно з слідчо-оперативною групою в с. Розвадів Миколаївського району. Виїзд було здійснено за вказівкою оперативного чергового ОСОБА_68 по АДРЕСА_1 по факту нанесення ножового поранення ОСОБА_9 . Прибувши на місце події, зайшовши на подвір`я, він побачив ОСОБА_8 , на якому були сліди РБК, на руках і на одягу, крім цього ОСОБА_17 сказала, що ОСОБА_8 наніс удар ножем ОСОБА_9 в область грудної клітки, від якого ОСОБА_9 помер, після чого ним було затримано ОСОБА_8 на підставі ст.208 КПК України /Т.2 а.с.204/;

дослідженим в судовому засіданні речовим доказом - кухонним ножем, яким було вчинено вбивство ОСОБА_9 , який в судовому засіданні впізнала свідок ОСОБА_17 , як такий, яким обвинуваченим ОСОБА_8 було нанесено удар ОСОБА_9 .

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:
ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20.03.2020, відповідно до якої накладено арешт на змиви з речовиною бурого кольору, з внутрішньої сторони вхідних дверей будинку, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору зі стіни кімнати №3, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору з підлоги кімнати № 3, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору з бруківки подвір`я, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору з бруківки подвір`я, які поміщено в паперовий конверт; гаманець чоловічий, вилучений із задньої накладної кишені трупа, який поміщено в спецпакет слідчого підрозділу № INZ 2042610; мобільний телефон «Soni-Erikson», з подвір`я, який поміщено в спецпакет слідчого підрозділу №3452045; джинси сірого кольору вилучені із літньої кухні, поміщено в картонну коробку №1; три кухонні ножі, вилучені із шухляди літньої кухні, які поміщено в картонну коробку №2; кухонний ніж, вилучений із кухонного стола літньої кухні, поміщено в картонну коробку №3 - які виявлені та вилучені 19.03.2020 під час огляду місця події житлового будинку, літньої кухні та прилеглої території, по АДРЕСА_1 /Т. 2 а.с. 1-2/;
постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 про визнання предметів та речей речовими доказами та передачу їх на зберігання від 25.05.2020, відповідно до якої кухонний ніж та чоловічі штани із ременем визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000113 та прилучено їх в якості речових доказів. Кухонний ніж та чоловічі штани із ременем передано на зберігання в камеру речових доказів Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області /Т.2 а.с.5/;

ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20.03.2020, відповідно до якої накладено арешт на чоловічу сорочку синього кольору з білими полосами із лейбою АОLONGCOM 2 XL, білу чоловічу майку, сірі спортивні чоловічі штани, сірі шкарпетки, чорні тапки, які поміщено в картонну коробку, які виявлено та вилучено 19.03.2020 під час обшуку затриманої особи ОСОБА_8 , в службовому кабінеті Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області /Т.2 а.с.13/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 про визнання предметів та речей речовими доказами та передачу їх на зберігання від 13.05.2020, відповідно до якої чоловічу сорочку синього кольору з білими полосами із лейбою АОLONGCOM 2 XL, білу чоловічу майку, сірі спортивні чоловічі штани, сірі шкарпетки, чорні тапки (одяг підозрюваного ОСОБА_8 ) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000113 та прилучено в якості речових доказів. Чоловічу сорочку синього кольору з білими полосами із лейбою АОLONGCOM 2 XL, білу чоловічу майку, сірі спортивні чоловічі штани, сірі шкарпетки, чорні тапки - (одяг підозрюваного ОСОБА_8 ) передано на зберігання в камеру речових доказів Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області /Т.2 а.с. 20/;

акт прийому речових доказів № 270 від 04.06.2020, відповідно до якого поліцейським з обліку та збереження речових доказів та озброєння Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_70 складено даний акт про те, що було прийнято на зберігання речові докази по кримінальному провадженні № 0000113 від 19.03.2020 від слідчого ОСОБА_38 , а саме чоловічу сорочку синього кольору з білими полосами із лейбою АОLONGCOM 2 XL, білу чоловічу майку, сірі спортивні чоловічі штани, сірі шкарпетки, чорні тапки - (одяг підозрюваного ОСОБА_8 ), які знаходяться у картонній коробці /Т.2 а.с.21/;

ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20.03.2020, відповідно до якої накладено арешт на светер сірого кольору на замку-блискавці, футболку чорного кольору, штани джинсові чорного кольору, ремінь - по типу шкіряний, шкарпетки сірі, труси сині, які поміщено в картонну коробку, які виявлено та вилучено 20.03.2020, під час огляду трупа ОСОБА_9 в приміщенні моргу Жидачівської районної лікарні /Т.2 а.с.27/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 від 20.03.2020, відповідно до якої матерчату куртку сірого кольору із лейбою «Fashion 2ХL», чорну футболку, джинсів чорного кольору із лейбою «L.S. LUVANS» з ремнем, труси синього кольору із лейбою «NHCAH», пару шкарпеток сірого кольору визнано речовими доказами у кримінальному провадженні 0000113 та передано на зберігання в камеру речових доказів Миколаївського ВП Пустомитівського ВПГУНП у Львівській області /Т.2 а.с.36/;

акт прийому речових доказів № 272 від 04.06.2020, відповідно до якого поліцейським з обліку та збереження речових доказів та озброєння Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_70 складено даний акт про те, що було прийнято на зберігання речові докази по кримінальному провадженні № 0000113 від 19.03.2020 від слідчого ОСОБА_38 , а саме: матерчату куртку сірого кольору із лейбою «Fashion 2ХL», чорну футболку, джинсів чорного кольору із лейбою «L.S. LUVANS» з ремнем, труси синього кольору із лейбою «NHCAH», пару шкарпеток сірого кольору /Т.2 а.с.37/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_50 від 19.03.2020 про призначення судово-медичної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу, проведення якої доручено судово-медичному експерту КЗ ЛОР ЛОБСМЕ. (м. Жидачів, Львівської області). На розгляд та вирішення експерта поставлено такі питання: які тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_9 , який механізм утворення тілесних ушкоджень та їх локалізація, до якого ступеня тяжкості відносяться дані тілесні ушкодження та давність їх отримання, чи могли тілесні ушкодження утворитись при обставинах відомих із обставин кримінального провадження /Т.2 а.с.49/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_50 від 19.03.2020 про призначення судово-медичної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу, проведення якої доручено судово-медичному експерту КЗ ЛОР ЛОБСМЕ. (м. Жидачів, Львівської області). На розгляд та вирішення експерта поставлено такі питання: які тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_8 , який механізм утворення тілесних ушкоджень та їх локалізація, до якого ступеня тяжкості відносяться дані тілесні ушкодження та давність їх отримання, чи могли тілесні ушкодження утворитись при обставинах відомих із обставин кримінального провадження /Т.2 а.с.64/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020 про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні амбулаторну судово-психіатричну експертизу, до проведення якої залучено експертів ЛОПЛ (м. Львів, вул. Кульпарківська). На розгляд та вирішення експерта поставлено такі питання: чи страждав підозрюваний ОСОБА_8 під час інкримінованих йому діянь психічним розладом, внаслідок якого він не міг у той період усвідомлювати свої дії або керувати ними; до якої категорії хворобливих станів належить даний психічний розлад хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства, іншого хворобливого стану психіки; чи страждає підозрюваний ОСОБА_8 у даний час психічною хворобою, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними; якщо так, то коли почалася ця психічна хвороба; чи потребує підозрюваний ОСОБА_8 застосування до нього примусових заходів медичного характеру, якщо так, то яких саме; чи страждає підозрюваний ОСОБА_8 на хронічний алкоголізм або наркоманію; чи потребує він лікування від алкоголізму чи наркоманії/ Т.2 а.с.66-67/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020 про призначення дактилоскопічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні дактилоскопічну експертизу, до проведення якої залучено експертів Львівського НДЕКЦ МВС України (м. Львів, вул. Конюшинна, 24). На вирішення дактилоскопічної експертизи поставлено наступні запитання: чи є на кухонному ножі жовто-сірого кольору із слідами РБК, вилученому при огляді місця події на кухонному столі в приміщенні літньої кухні будинку АДРЕСА_1 , сліди рук; якщо так, то чи придатні вони для ідентифікації особи; якщо придатні, то чи залишені вони підозрюваним ОСОБА_8 , чи іншою особою/ Т.2 а.с.69-70/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 від 24.03.2020 про призначення судово-токсикологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-токсикологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи наявний алкоголь в крові ОСОБА_8 , якщо так то в якій кількості /Т.2 а.с.84-85/;

постанову прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженніначальника Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про відібрання біологічних зразків від 19.03.2020, відповідно до якої постановлено відібрати у ОСОБА_8 біологічний зразок крові, з постановою ознайомлені підозрюваний ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_71 /Т.2 а.с.89/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-імунологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-імунологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: яка групова та видова належність крові підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 /Т.2 а.с.92-93/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-імунологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-імунологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: яка групова та видова належність крові трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /Т.2 а.с.98-99/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-імунологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-імунологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на одязі, вилученому при затриманні в ОСОБА_8 , сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видовва та групова належність; чи може виявлена кров походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 /Т.2 а.с.104-105/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-імунологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-імунологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є в змивах з рук підозрюваного ОСОБА_8 сліди крові, якщо так, то яка їх групова та видова належність; чи може виявлена кров на змивах з рук підозрюваного ОСОБА_8 походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , чи від іншої особи /Т.2 а.с.114-115/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-імунологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-імунологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на чоловічих джинсах сірого кольору сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видова та групова належність; чи може виявлена кров походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи /Т.2 а.с.122-123/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-цитологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-цитологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на марлевому тампоні із змивом РБК із внутрішньої поверхні вхідний дверей будинку АДРЕСА_1 , сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видова та групова належність; чи може виявлена кров походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи /Т.2 а.с.129-130/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-цитологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-цитологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на марлевому тампоні із змивом РБК зі стіни кімнати АДРЕСА_2 , сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видова та групова належність; чи може виявлена походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи; чи є на марлевому тампоні із змивом РБК з підлоги кімнати №3 будинку АДРЕСА_1 сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видова та групова належність; чи може виявлена кров походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи /Т.2 а.с.136-137/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення судово-цитологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-цитологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на марлевому тампоні із змивом РБК із поверхні бруківки господарства АДРЕСА_1 сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видова та групова належність; чи може виявлена кров походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи; чи є на марлевому тампоні із змивом РБК із поверхні бруківки господарства АДРЕСА_1 , сліди крові; якщо виявлено кров, яка її видова та групова належність; чи може виявлена кров походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи /Т.2 а.с.143-144/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020 про призначення судово-цитологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-цитологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин обох рук гр. ОСОБА_8 сліди крові та клітини особи чоловічої генетичної статі; якщо виявлено кров, то яка її групова, видова та статева належність; якщо виявлено клітини, то яка їх групова, статева належність; чи можуть виявлені кров та клітини походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , чи іншої особи /Т.2 а.с.150-151/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 13.04.2020 про призначення судово-цитологічної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні судову-цитологічну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на кухонному ножі вилученому з місця події, сліди крові та клітин; якщо виявлено кров, яка її видова, групова та статева належність; якщо виявлено клітини, яка їх видова, групова та органно-тканинна належність; чи може виявлена кров та клітини походити від потерпілого (трупа) ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 чи іншої особи /Т.2 а.с.158-159/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 31.03.2020 про призначення медико-криміналістичної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні медико-криміналістичну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: чи є на одязі потерпілого механічні пошкодження, якщо так, то які, та які фізичні характеристики знаряддя його пошкодження; чи відповідають пошкодження на одязі потерпілого, пошкодженням на тілі потерпілого ОСОБА_9 , які виявлені в ході проведення йому судово-медичної експертизи; чи пошкодження на одязі потерпілого та ушкодження на тілі потерпілого заподіяні ножем, що наданий на експертизу /Т.2 а.с.164-165/;

постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 від 12.05.2020 про призначення додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якої призначено у даному кримінальному провадженні додаткову судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експерти» (м. Львів, вул. Пекарська, 61). На вирішення експертизи поставлено наступні запитання: який механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 ; чи могли наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворитись при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_17 під час допиту та слідчого експерименту; чи могли наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утвритись при обставинах вказаних підозрюваним ОСОБА_8 під час допиту /Т.2 а.с.184-185/.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000113 від 19.03.2020, 19.03.2020 в Миколаївське ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 завдав ножове поранення в груди своєму сину ОСОБА_9 , внаслідок чого останній помер /Т.1 а.с. 17, Т.2 а.с.200/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.
Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України спочатку не визнав, а згодом визнав частково, за клопотанням сторони обвинувачення, яке було підтримано стороною захисту та стороною потерпілого, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Мотиви врахування судом окремих доказів.
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованихКонституцієюта законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

При оцінці представлених суду доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства, статей 84, 85, 86, 89 КПК України, практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Так, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У ч.2 ст. 8 КПК України визначено що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у ч.5 ст.9 КПК України наголошено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає критеріїв допустимості доказів, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами (справи «Шенк проти Швейцарії», заява№ 10862/84, рішення від 12 липня 1988 року, § 45, 46; «Морейра Ферейра проти Португалії» (№ 2) [ВП], заява № 19867/12, рішення від 11 липня 2017 року;«Хеглас проти Республіки Чехія», заява № 5935/02, рішення від 01 березня 2007 року, § 84).

Національне судове провадження, коли йдеться про порушення захищеного Конвенцією права (з огляду на характер цього порушення), ЄСПЛ розглядає з позицій дотримання справедливого судового розгляду, що вирізняється не стільки прийнятністю певних доказів за національним правом, скільки тим, чи є провадження, включно із способом збирання доказів, справедливим у цілому («Хан проти Сполученого Королівства», заява № 35394/97, рішення від 12 травня 2000 року, § 34; «P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, рішення від 25 вересня 2001 року, § 76; «Аллан проти Сполученого Королівства», заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року, § 42).

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включноз вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_13 , колегія суддів звертає увагу, що остання хоча і не була очевидцем та свідком подій, які мали місце 19.03.2020, близько 15:41 в літній кухні, коли батько наніс смертельного удару в груди сину, однак потерпіла чітко та послідовно надала пояснення про те, що того дня відчинила двері і забігла свекруха та сказала: « ОСОБА_16 викликай швидку». Вона забігла в сусідню кімнату і побачила ОСОБА_10 , який тримався за лівий бік, в області серця текла кров. Вона почала викликати швидку і побачила, як ОСОБА_10 зблід і почав сповзати по стіні. Він ліг на землю, зблід, почав хрипіти. Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, він вже був мертвий. З наведених показань вбачається, що з того моменту, коли потерпілий ОСОБА_9 зайшов в приміщення будинку і до його смерті біля нього перебували лише дружина та мати. Крім цього, потерпіла в судовому засіданні ствердила про те, що в покійного чоловіка не раз були конфлікти з батьком, оскільки той не раз піднімав руку на дружину, а чоловік захищав матір. Як правило конфлікти були тоді, коли свекор був п`яний. Він досить часто випивав, ніде не працював. Свекор не раз говорив до чоловіка: « ОСОБА_12 тебе породив, я тебе вб`ю, поховаю». Конфлікти були постійні, ОСОБА_10 просив свекра перестати випивати. З наведеного вбачається неприязне відношення батька до сина, який не сприймав зауваження сина та його позицію щодо захисту матері. Також потерпіла в судовому засіданні повідомила про те, що свекруха в той день кричала до свекра: «Це ти його зарізав», а другого дня розповіла їй, як це сталося. Вона розповіла, що ОСОБА_10 стояв біля плити, варив кашу, а вона стояла при вході в літню кухню, вони розмовляли. В цей час до ОСОБА_10 передзвонила сусідка, просила її завезти до м. Миколаїв, мама просила Назара, щоб той її послухав і відвіз. Свекор в цей час був у кухні, стояв неподалік від ОСОБА_10 і ножем мастив хліб. В той час, коли ОСОБА_10 клав телефон у кишеню, обвинувачений витягнув з кухонної шухляди ніж і завдав ним удар в груди сину. Жодного конфлікту не було, все було спокійно. Вказані показання повністю відповідають показанням свідка ОСОБА_17 , яка була очевидцем вбивства, вчиненого батьком відносно сина. Крім цього, заслуговують на увагу показання потерпілої про те, що їй відомо, що до свекрухи дзвонили родичі свекра і казали, щоб вона змінила покази, що ОСОБА_10 сам винуватий. Просили, щоб вона назвала суму грошей за зміну показань і сказала, що ОСОБА_10 впав на ніж. Дзвонила рідна сестра її свекра. Вони з свекрухою відмовилися змінювати показання. З наведеного вбачається намір обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене, оскільки свідок ОСОБА_17 надала колегії суддів аналогічні показання та ствердила про те, що обвинувачений телефонував до неї зі слідчого ізолятора. Натомість обвинувачений дійсно ствердив в судовому засіданні про те, що падав на сина і проштрикнув його ножем, що не відповідає обставинам справи і спростовується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, як показанням потерпілої так і показанням свідка ОСОБА_17 , які суд вважає послідовними та правдивими. В судовому засіданні не встановлено причин, з яких потерпіла та свідок могли обмовити обвинуваченого.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.
Згідно з послідовною практикою ЄСПЛ необхідним елементом справедливості судового провадження є наявність в обвинуваченого можливості реалізувати своє право за підпунктом «d» пункту 3 статті 6 Конвенції шляхом безпосереднього допиту свідка в присутності судді, який ухвалює остаточне рішення у справі.
В судовому засіданні встановлено, що зі свідком ОСОБА_17 (мати потерпілого, дружина обвинуваченого) у обвинуваченого нормальні відносини, зі свідками ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 (сусіди обвинуваченого) у обвинуваченого хороші відносини, зі свідками ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_36 (працівники ВП) у обвинувачено ніякі відносини, зі свідками ОСОБА_34 , ОСОБА_35 (працівники карети швидкої допомоги) у обвинуваченого ніякі відносини, а відтак, у свідків відсутні підстави наговорювати на обвинуваченого та обмовляти його.
Без сумніву визначальними для колегії суддів є показання свідка ОСОБА_17 , матері потерпілого та дружини обвинуваченого, які прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 19.03.2020, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка його вчинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо. Так, свідок, як під час допиту в судовому засіданні, так і під час слідчого експерименту, проведеного з нею на досудовому розслідуванні чітко та послідовно вказала на те, що того дня обвинувачений пиячив з самого ранку. Коли вона вийшла з будинку, за нею слідом з будинку вийшов обвинувачений. Обвинувачений зайшов у літню кухню, за ним зайшов син, а вона в той час була на вулиці і стояла у дверях літньої кухні, в руках тримала речі, які зняла зі шнура. Передзвонила сусідка, син лівою рукою мішав кашу, а в правій руці тримав телефон, розмовляв з ОСОБА_18 , та просила відвезти її в прокуратуру. Обвинувачений стояв спиною до неї, а син лицем, вона до нього говорила і просила послухати сусідку та відвезти її в прокуратуру. Після цього, в той момент, коли син почав класти телефон у кишеню, обвинувачений відкрив шухляду, взяв ніж, ступив крок і правою рукою ножем наніс удар сину в груди, витяг ніж холоднокровно і поклав ніж назад у шухляду та продовжив мастити хліб. Син взявся за груди і сказав до неї: «Мамо, він мене конкретно вдарив» і далі зайшов у будинок. Він обперся до стіни, зблід, злапав її за пояс і опустився по стіні, та помер у неї на руках. Коли син зайшов у будинок, то крикнув « ОСОБА_16 викликай швидку», це були його останні слова. Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, син вже був мертвий. З наведених показань свідка, які надані під присягою вбачається, що обвинувачений холоднокровно наніс удар сину ножем в груди, після чого поклав ніж у шухляду і продовжив займатися своїми справами. Обвинувачений не намагався надати сину допомогу. Вона постійно була поруч з сином в будинку, після того як батько завдав йому удару, обвинувачений в будинок не заходив. Про те, що обвинувачений добре розумів куди він наносить удар свідчать показання свідка про те, що раніше обвинувачений був м`ясником, різав свині. Про умисел у обвинуваченого на вбивство сина свідчать показання свідка про те, що обвинувачений не раз погрожував сину, що вб`є його, а всіх решта вижене з хати. Батько ненавидів сина, не раз говорив до нього: «Я тебе породив, я тебе вб`ю». Син був добрішим і розумнішим за батька, тому той його ненавидів. Крім цього, показання свідка про те, що удар було завдано ножем оранжевого кольору, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Окрім цього, показання свідка про те, що обвинувачений на вулиці бився головою об землю і кричав: «Я не хотів тебе сину забити» та намагався покінчити життя самогубством не свідчать про те, що обвинувачений усвідомив скоєне, а свідчать про те, що обвинувачений зрозумів що скоїв і межі відповідальності за вчинене. Слід вказати, що свідок була безпосереднім очевидцем подій, які мали місце того дня, на її очах батько вчинив вбивство сина, неприязні відносини, які існували між подружжям не спростовують висновки колегії суддів про те, що у свідка наявні мотиви наговорювати на обвинуваченого, оскільки свідок послідовно, як впродовж досудового розслідування, так і впродовж судового розгляду постійно надавала одні і ті ж показання, не змінюючи та не спотворюючи їх. Крім цього, показання вказаного свідка повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Крім цього, в судовому засіданні свідок показала, що родичі обвинуваченого пропонували їй велику суму грошей, щоб вона змінила показання і сказала, що син впав на ніж. Сестра обвинуваченого дзвонила їй, потім невістці і пропонувала гроші. Вказані показання повністю відповідають показанням потерпілої ОСОБА_13 і свідчать про намір обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне та про неправдивість версії обвинуваченого, про те, що син впав на ніж.

Суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_20 , яка хоча і не була очевидцем подій, описаних в обвинувальному акті, однак чітко показала в судовому засіданні про те, що розмовляла з потерпілим по телефону того дня, просила наступного дня відвезти її до слідчого, який веде справу вбивства її сина. По дорозі на цвинтар вона зустріла сусідку, вони стояли, розмовляли, коли раптом вибіг її син і сказав, що на подвір`ї у Дориків кричать. Коли вони підбігли, вона побачила ОСОБА_21 , яка лежала на землі, плакала і кричала: «Біжи сюди, бо алкоголік зарізав дитину». Вона бачила, як обвинуваченого стягнули зі стриху, на ньому не було тілесних ушкоджень. Обвинувачений бився головою об землю і говорив «Я не хотів». Наведене повністю підтверджує показання свідка ОСОБА_17 про обставини вбивства потерпілого. Також вказаний свідок повідомила суду про те, що обвинувачений дійсно намагався покінчити життя самогубством того дня після вчиненого ним. Крім цього, вказаний свідок підтвердила той факт, що обвинувачений зловживав алкоголем.

Колегія суддів бере до уваги показання свідка ОСОБА_27 про те, що вона була понятою при огляді місця події 19.03.2020. Вказаний свідок підтвердила, що на подвір`ї були сліди крові, розбитий телефон. Біля літньої кухні також були сліди крапель крові. В літній кухні вилучили кілька кольорових ножів. У потерпілого була рана в районі серця, довжиною близько 5 см, на руках - кров. Крім неї був ще один понятий ОСОБА_28 , судово-медичний експерт, працівники поліції. Підтвердила, що на протоколі огляду місця події стоять її підписи. Вказані показання повністю підтверджують законність проведення слідчої дії огляду місця події 19.03.2020.

Показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , які перебували в складі слідчо-оперативної групи підтверджується той факт, що обвинувачений на подвір`ї кричав: « ОСОБА_12 не хотів, я не хотів», «Я собі не можу цього пробачити». Обвинувачений говорив, що не хотів вбивати. Він був в стані сильного алкогольного сп`яніння, з порожнини рота був сильний запах алкоголю. На подвір`ї на бруківці були краплі крові. У потерпілого, коли виносили з будинку, в ділянці серця була кров. Обвинувачений чинив опір при затриманні, виривався. Обвинувачений мав намір покінчити життя самогубством;

Свідок ОСОБА_36 слідча Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області дала показання про те, що 19.03.2020 в с. Розвадів Миколаївського району сталося вбивство. Було проведено огляд місця події, з залученням понятих, експерта. Мати повідомила, що батько зарізав сина. З літньої кухні, з шухляди вилучалися ножі. Обвинувачений сидів на землі, кричав, плакав. Було помітно, що він перебуває в стані сп`яніння, біля нього були оперативні працівники. Спростувала твердження про те, що до огляду місця події ОСОБА_17 ходила з нею в приміщення літньої кухні, витягала з шухляди ніж і клала його на стіл.

Свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 в судовому засіданні ствердили про те, що працювали біля будинку, почули крики з подвір`я Дориків. На вулицю вибігла невістка Дориків, кричала про допомогу, просила викликати швидку, кричала «йому погано». Потім батько ОСОБА_32 побачив, як обвинувачений поліз у себе на подвір`ї на горище. ОСОБА_24 хотів покінчити життя самогубством. Син ОСОБА_31 приніс ножа та перерізав мотузку. На обвинуваченому тілесних ушкоджень не було. Можливо обвинувачений і говорив, що зарізав сина, мати дійсно кричала, що батько зарізав сина.

Колегія суддів бере до уваги показання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_34 - працівників карети швидкої медичної допомоги про те, що на момент їхнього приїзду потерпілий вже був мертвий, тіло знаходилося всередині житлового будинку. На подвір`ї була старша жінка, яка плакала і просила про допомогу. Біля тіла чоловіка сиділа дружина і плакала. Казали, що батько зарізав сина. У потерпілого було ножове поранення.

Показання вказаних свідків є чіткими, послідовними і не викликають сумнівів у їх достовірності, так як узгоджуються з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Протокол огляду місця події від 19.03.2020 є належним та допустимим доказом, оскільки такий складено уповноваженою на те особою слідчим СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 , в присутності понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_31 , з дозволу власника помешкання, про що свідчить письмова заява ОСОБА_17 , долучена до матеріалів кримінального провадження. Зауважень та доповнень від учасників процесуальної дії на проведення огляду місця події не надходило, про що у протоколах зроблено відповідні записи. Вказаним протоколом зафіксовано огляд місця події, під час якого проведено огляд будинку в АДРЕСА_1 , в якому виявлено труп чоловічої статі, з наявними тілесними ушкодження. До протоколу огляду місця події долучено фототаблицю.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, окрім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як виняток ч. 3 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердила факт надання нею згоди на проведення огляду місця події. Підставою для проведення огляду місця події (житла) стало повідомлення про смерть ОСОБА_9 . З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд житлового будинку, де проживав ОСОБА_9 , в процесі чого було виявлено труп останнього з ознаками насильницької смерті.
Зважаючи на те, що повідомлення про смерть потерпілого надійшло від його дружини, і на момент приїзду слідчо-оперативної групи в будинку був труп потерпілого, на це вказувала мати потерпілого, яка на той час була на вулиці, тому проведення огляду місця події в даному випадку було невідкладною слідчою дією, яка здійснювалася з метою перевірки інформації про смерть ОСОБА_9 , і була проведена за письмовою згодою його матері ОСОБА_17 , отриманою в ході огляду місця події.

Згідно письмової заяви ОСОБА_17 від 19.03.2020 /Т.2 а.с.202/, адресованої слідчому Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, ОСОБА_17 надала письмовий дозвіл на проведення огляду житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У випадку якщо навіть така згода була б відсутня, наведене не є підставою для визнання доказу недопустимим, оскільки відсутність письмового документа, що містить згоду на проведення огляду в житлі, у даній справі немає вирішального значення, так як письмова заява є одним із можливих, але не єдиним способом підтвердження такої згоди.

Наведена позиція не суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року (справа №159/451/16-к), який зводиться до того, що для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої згоди.

Колегія суддів вважає, що проведений органом досудового розслідування огляд місця події (житла) здійснений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому згідно з ч. 1 ст. 233 КПК встановлені внаслідок таких слідчих дій докази є допустимими та можуть бути використані при винесенні процесуальних рішень.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 25.05.2020, 19.03.2020, 20.03.2020 слідчим в приміщенні кабінету № 14 Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин злочину проведено огляд вилучених під час огляду місця події речей та предметів, які в подальшому були об`єктами відповідних експертиз, і безпосередньо підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. При цьому відповідно до вимог ст. 237 КПК України проведення огляду не потребує дозволу слідчого судді. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 01 лютого 2018 року (провадження № 51-230км18) та від 05 вересня 2019 року (провадження № 51-6828км18).

Суд вважає, що для оцінки допустимості доказу протоколу затримання, слід виходити з того, чи було саме затримання законним у значенні статті 208 КПК, а саме чи існували обставини, які давали підстави для затримання.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.03.2020, такий складено слідчим СВ Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_38 , в присутності понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , відповідно до ст.ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, та згідно якого на подвірї будинку, що по АДРЕСА_1 , у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину, затримано особу, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві, а саме ОСОБА_8 . Ознайомившись з підставами затримання і обов`язками затриманого, підозрюваний ОСОБА_8 вказав: «Зрозумів сина вбивати я не хотів».

Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 214 КПК надає повноваження вносити відомості про правопорушення до ЄРДР лише слідчому, прокурору і дізнавачу. Таким чином, уповноважена службова особа, яка затримала підозрюваного відповідно до статті 208 КПК і яка не є слідчим, прокурором або дізнавачем, не може внести відомості до ЄРДР. Це можливо лише після того, як відомості про правопорушення стануть відомі особам, яким надано таке право. Виходячи з наведеного, наявність чи відсутність у ЄРДР на час затримання особи відомостей про правопорушення, у зв`язку з яким відбулося затримання, не може вважатися умовою його законності. Таким чином, Суд вважає, що в обставинах цієї справи здійснення затримання до внесення в ЄРДР відомостей про правопорушення, про яке стало відомо в результаті його затримання, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону в цьому аспекті.

Виходячи з досліджених доказів, у тому числі показань потерпілої та свідків, а також зважаючи на поведінку обвинуваченого на місці події, встановлено, що поліцейські отримали інформацію про злочин, щойно вчинений у с. Розвадів. Після того, як поліцейські прибули на місце події, склалася сукупність обставин, що давала поліцейським достатні підстави підозрювати обвинуваченого в причетності до злочину, про який вони були повідомлені, і, відповідно, для його затримання.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі 204/6541/16-к від 15.06.2021, закон не ставить перед поліцейським вимоги вже в момент затримання переконатися поза розумним сумнівом у тому, що особа, яку він підозрює у вчиненні злочину, насправді його вчинила. Для цього існують наступні стадії кримінального провадження, під час яких обґрунтованість підозри може бути підтверджена або спростована.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку затримання обвинуваченого не може вважатися безпідставним у значенні статті 208 КПК. Таким чином, Суд вважає, що обставини затримання обвинуваченого, встановлені судом, свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 208 КПК, для такого затримання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим СВ Миколаївського ВПГУНП у Львівській області ОСОБА_43 , у відповідності до ст.ст. 104, 105, 106, 223, 237, 238 КПК України в присутності понятих ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , в приміщенні ЛОБСМЕ Жидачівського районного відділу моргу проведено огляд трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається з протоколу огляду трупа ОСОБА_9 на ньому наявні ушкодження на передній поверхні грудної клітки з ліва в ділянці 4 міжребер`я по середньо ключичній лінії, є рана веретеноподібної форми розміром 5х1,6 см. Навколо рани є накладення сухої темно червоної крові. Вказана слідча дія проведена у відповідності до вимог ст.238 КПК України. Після огляду труп направили для проведення судово-медичної експертизи (розтину).

Крім цього, згідно лікарського свідоцтва про смерть, смерть ОСОБА_9 настала від гострої внутрішньої та зовнішньої крововтрати; проникаючої колото-різаної рани грудної клітки; з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до гострого малокрів`я внутрішніх органів.

Наведені письмові докази підтверджують факт насильницької смерті потерпілого, та є належними і допустимими для підтвердження обставин кримінального правопорушення.

Згідно правової позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17) метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії. Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК. За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Протоколи слідчих експериментів, проведених з потерпілою ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_17 повністю відповідають вимогам ст.240 КПК України, оскільки свідок ОСОБА_17 не лише розповідала про обставини вчинення злочину, але і продемонструвала, яким чином обвинувачений завдав одного удару ножем потерпілому, а потерпіла ОСОБА_13 за добровільною згодою, та за участю адвоката розповіла про обставини, які відбувалися після нанесення удару ножем, а саме в житловому будинку, після того, як потерпілий зайшов всередину будинку.
Так, під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_17 , яка була очевидцем події чітко вказала на те, що 19.03.2020 у літній кухні, біля плити знаходився її син ОСОБА_9 , який розмовляв з нею та її чоловік ОСОБА_8 . В цей момент її чоловік ОСОБА_8 відсунув верхню шухляду вмонтованої меблевої кухні, дістав з неї правою рукою кухонний ніж жовто-оранжевого кольору і підійшов до ОСОБА_9 , який стояв до нього обличчям та завдав йому удар ножем в ліву частину грудної клітки, після чого витягнув ніж з тіла сина та поклав назад у шухляду і закрив її. ОСОБА_8 завдав удар у груди ОСОБА_9 правою рукою, ручку ножа тримав у кулаці, лезо ножа скеровано було від нього. Завдав удар кухонним ножем жовто-оранжевого кольору. Після удару ОСОБА_9 схопився за груди та почав йти в її сторону, вказуючи викликати швидку допомогу, казав «Він мене сильно вдарив».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування був дотриманий процесуальний порядок проведення слідчих експериментів та забезпечено дотримання процесуальних гарантій, що виключають обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_17 . Так, потерпілій та свідку були роз`яснені їх процесуальні права, вони давали свої пояснення без будь-якого тиску, за вільним волевиявленням, за участю понятих та за умов застосування відеозапису як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження. За результатом проведення слідчих експериментів були складені відповідні протоколи, у яких відображено зміст події, їх підписано всіма учасниками, які не мали жодних зауважень. Зміст протоколів відповідає вимогам ч. 6 ст. 240 КПК.

Відеозаписи слідчих експериментів були відтворениі у судовому засіданні, протоколи досліджено судом.

За результатами висновку експерта №92/2020 від 18.05.2020 проникаюча колото-різана рану на шкірі передньої поверхні грудної клітки зліва в ділянці ІV міжребір`я по середньо-ключичній лінії з утворенням ранового каналу загальною довжиною близько 9 см, утворилось прижиттєво, незадовго до моменту настання смерті, згідно даних медико-криміналістичної експертизи від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми, про що також свідчать морфологічні особливості ушкодження, виявленого на шкірі, та ранового каналу (рівні, неосаднені краї рани, П-подібний медіальний (правий) кінець та гострий латеральний (лівий) кінець, прямолінійна форма ранового каналу з рівними прямовисними стінками, гострими кутами та з відсутністю тканинних перетинок) за механізмом удару (могло утворитись як в результаті удару гострим предметом так і при ударі до такого), могло утворитись при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_17 під час проведення допиту та слідчого експерименту, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення і в даному випадку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Крім того, такий висновок також було підтверджено й показаннями експерта в судовому засіданні, котрий надав детальні відповіді під час судового розгляду в суді.
При цьому вказаною комісійною судово-медичною експертизою та показаннями експерта було спростовано показання обвинуваченого, надані ним раніше, котрий заперечував можливість отримання ножового поранення ОСОБА_9 за обставин, описаних та продемонстрованих свідком ОСОБА_17 під час слідчого експерименту. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що згідно вказаного висновку, експерт зазначив що для перевірки обставин події, наведених підозрюваним, необхідно з останнім провести слідчий експеримент, однак від такого підозрюваний в подальшому відмовився, що підтверджується письмовими доказами у справі.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 101 КПК України якщо для проведення експертизи залучається кілька експертів, експерти мають право скласти один висновок або окремі висновки.

Суд визнає належними та допустимими доказами висновки експертиз, зокрема висновок експерта №33/2020 від 20.04.2020; №399/2020-ім від 27.03.2020; №49/2020-мк від 26.03.2020; №824/2020 від 06.04.2020; №1051/2020-т від 31.03.2020; №53/2020 від 20.03.2020; №10/3/554 від 14.04.2020; №171 від 17.04.2020; №1056/2020-т від 31.03.2020; №442/2020-ім від 03.04.2020; №438/2020-ім від 06.04.2020; №440/2020-ім від 30.04.2020; №441/2020-ім від 30.04.2020; №439/2020-ім від 30.04.2020; №144/2020ц від 30.04.2020; №143/2020ц від 30.04.2020; №142/2020ц від 08.05.2020; №122/2020ц від 10.04.2020; №159/2020ц від 12.05.2020; №53/2020-мк від 31.03.2020; №92/2020 від 18.05.2020.

Наведені висновки експертиз проведені висококваліфікованими експертами, на підставі постанов слідчого, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до справи і мають доказове значення. Тому вказані висновки суд покладає в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновкам експертиз в суду немає.

Вказані висновки експертиз не суперечать вимогам КПК України, будь-яких підстав вважати, що вказані дослідження проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відсутні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 102 КПК у висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання. У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Як убачається зі змісту судово-психіатричної експертизи №171 від 17.04.2020, вказаних вимог законодавства експертами дотримано.

Так, у названому висновку зазначено про те, що експертиза ОСОБА_8 проведена на підставі постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020, провідним експертом ОСОБА_56 , судово-психіатричним експертом ОСОБА_57 , судово-психіатричним експертом ОСОБА_58 в приміщенні Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Відповідно до вказаного висновку, на даний час ОСОБА_8 психічною хворобою не страждає, виявлено ознаки ситуативного обумовленого афективного розладу настрою у виді помірно вираженого депресивного епізоду може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_8 хронічними психічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявив ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує. У ОСОБА_8 відсутні клінічні симптоми психічних та поведінкових розладів внаслідок алкоголю чи наркотиків, а тому лікування не потребує. У висновку вказано відповідні відомості, зокрема, про психічний, неврологічний та соматичний стани обвинуваченого. Зміст висновку експерта свідчить про те, що обвинувачений був залучений під час проведення цієї експертизи та надавав експерту відомості, що стосуються його психічного стану. Суд звертає увагу, шо визначальним є зміст висновку із обґрунтуванням у ньому відповідей на питання, які ставились на розгляд експертові, і наведених вимог експертом дотримано та надано всі відповіді на поставлені перед експертом питання.

Окрім цього, належним та допустимим доказом суд визнає рапорт старшого інспектора-чергового ОСОБА_68 , зареєстрованим в Миколаївському ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області №1067 від 19.03.2020, про те, що 19.03.2020 о 15:47 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 19.03.2020 о 15:46 за адресою: АДРЕСА_1 , карета швидкої допомоги виїхала на виклик до чоловіка, який впав на ніж, чи є проникаючі рани невідомо.

Згідно постанов ВС у справі №225/1952/17 від 15.10.2020 та ВС у справі №606/1634/15-к від 12.04.2019 рапорт немає самостійного значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі.
Колегія суддів зауважує, що дійсно цей рапорт свідчить про те, що повідомлення було про те, що потерпілий впав на ніж, однак як з`ясовано в судовому засіданні з показань потерпілої та свідка ОСОБА_17 на момент виклику поліції, потерпіла ще не знала, що сталося, чоловік мовчав, а мати лише сказала викликати швидку та повідомляти поліцію.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі, непрямих доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
У зв`язку з наведеним, всі інші докази, які були досліджені безпосередньо в судовому засіданні і які є як прямими, так і непрямими доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Відповідно витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 115 КК України суд вважає електронною базою даних, вказаний витяг засвідчує факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

Спростування позиції захисту щодо визнання недопустимими інших окремих доказів.
В судовому засіданні сторона захисту подала письмове клопотання про визнання недопустимим як доказу протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020 стосовно ОСОБА_8 , покликаючись на те, що медичний огляд обвинуваченого проведено з порушенням вимог ст.ст.241,245,214,223 КПК України, вказаний огляд не є слідчою дією і проведений в поза процесуальний спосіб, з грубим порушенням права підозрюваного на захист.
Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи сторони захисту, як на підставу для визнання недопустимим доказу протоколу медичного огляду, зважаючи на таке.
В судовому засіданні встановлено, що після затримання, обвинувачений ОСОБА_8 був доставлений для проведення огляду. 19.03.2020 о 17:00 черговим лікарем ОСОБА_40 оглянуто ОСОБА_8 та о 17:30 год. взято кров на етанол. Відповідно до висновку огляду ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ушкодженнями. Зовнішній вигляд обстежуваного: гематоми у висково-тім`яних ділянках з обох сторін.

Всупереч твердженням захисника, відбір та направлення на дослідження біологічних проб ОСОБА_8 для виявлення стану алкогольного сп`яніння проведено відповідно до правил, передбачених у пункті 12 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, і проведення такого огляду (затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 зі змінами), а також у п. 14 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735), якими встановлено порядок відповідного дослідження біологічного середовища осіб, яких доставлено до медичного закладу.

Такими, що суперечать кримінально-процесуальному закону є доводи сторони захисту про те, що в даному випадку повинна була бути винесена постанова прокурором, відібрання зразків повинно було відбуватися в присутності експерта, та за наслідками повинен був бути складений протокол, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та наказ МВС України від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» прийняті відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». Отже, ці нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду. Наведене повністю відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 51-138км18 від 15.03.2018.

Окрім цього, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_17 , свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_36 підтвердили, що обвинувачений на час вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи ж сторони захисту про порушення при відібранні у обвинуваченого біологічних зразків для проведення експертизи вимог ч. 7 ст. 223 КПК колегія суддів вважає безпідставними.

Так, Верховний Суд у справі №318/1411/18 від 14.07.2020 вказав на те, що відповідно до положень частини 3 ст. 245 КПК відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. А у частинах 2 - 5 ст. 241 КПК закріплені положення, за якими визначаються спеціальні порядок та умови проведення освідування особи. Проте положення самої ст. 241 КПК не містять вимоги щодо обов`язкової участі понятих при проведенні освідування особи.

Водночас у частині 7 ст. 223 КПК передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

При цьому, дійсно, з одного боку - порядок проведення такої слідчої (розшукової) дії, як освідування особи, регламентовано не лише однією ст. 241 КПК, але й загальними нормами ст. 223 КПК, якими визначено загальні умови та правила проведення слідчих (розшукових) дій, ст. ст. 103 - 107 КПК, які присвячені порядку фіксування процесуальних дій під час кримінального провадження, тощо. Однак, з іншого боку - у ч. 3 ст. 245 КПК міститься відсилка лише на правила ст. 241 КПК, а не на порядок проведення освідування особи в цілому.

Тобто у цьому випадку згадане положення частини 3 ст. 245 КПК за способом викладення є відсильною нормою і містить відсилку виключно на правила ст. 241 КПК, без прив`язки до інших норм, якими регламентовано порядок проведення освідування особи, у тому числі й приписів ч. 7 ст. 223 КПК.

Окрім того, кримінальний процесуальний закон передбачає участь понятих або застосування безперервного відеозапису у якості спеціальних процесуальних гарантій забезпечення прав і свобод людини під час освідування особи. Натомість у ч. 3 ст. 245 КПК містяться відповідні гарантії, встановлені законодавцем саме для відбирання біологічних зразків у особи, - у разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

До того ж, відбирання біологічних зразків у особи не відноситься до т. зв. неповторюваних процесуальних дій і за потреби може проводитись повторно стільки разів, скільки це буде потрібно.

А тому відбирання біологічних зразків у особи без участі понятих не вказує на порушення як вимог ч. 3 ст. 245 і ст. 241 КПК у їх взаємозв`язку, так і приписів ч. 7 ст. 223 КПК.

Аналогічний підхід було застосовано і в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (провадження № 51-10384км18), де колегією суддів зазначено, що кримінальний процесуальний кодекс чітко розмежовує такі слідчі дії як освідування особи (ст. 241 КПК) та отримання зразків (у тому числі біологічних) для експертизи (ст. 245 цього Кодексу); положеннями ч. 3 ст. 245 КПК визначено, що відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 цього Кодексу, яка, у свою чергу, не містить вимог щодо обов`язкової участі понятих під час слідчої дії; при цьому ч. 7 ст. 223 КПК передбачає обов`язкову участь понятих саме при освідуванні особи, а не під час відібрання біологічних зразків у особи.

Із матеріалів же кримінального провадження убачається, що відбирання біологічних зразків у ОСОБА_8 було здійснено відповідно до вимог ст. 245 КПК на підставі постанови прокурора та за наявності добровільної згоди ОСОБА_8 , що засвідчено його підписом у протоколі добровільного надання зразків для експертизи.

Проте у ході судового розгляду захисник обвинуваченого заявив клопотання про визнання ряду судових експертиз недопустимими, вказуючи, що вони проведені на підставі біологічних зразків, відібраних у ОСОБА_8 з порушенням вимог КПК України.

Вирішуючи питання допустимості доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 87 КПК, для визнання заявлених захисником судових експертиз недопустимими.

Також у протоколах отримання зразків для експертизи зазначено про ознайомлення з ними захисника, при цьому будь-яких зауважень той не заявляв. До того ж в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про подання стороною захисту будь-яких клопотань про визнання цих зразків недостовірними (їх підміну, фальсифікацію) чи про отримання нових зразків і порівняння їх з тими еталонами, які використовувалися в ході експертних досліджень.

Окрім того, відсутність підстав для визнання висновків експертиз з цих підстав недопустимими доказами підтверджується постановою Верховного Суду від 12 березня 2019 року (справа № 683/924/16-к).

Отже, відібрання у ОСОБА_8 біологічних зразків для проведення експертизи без участі понятих не вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону і тому доводи сторони захисту про порушення у зв`язку з цим права на захист, а також про те, що суд, виходячи з доктрини «плодів отруєного дерева», мав би визнати недопустимими доказами висновки судових експертиз, є безпідставними.

Колегія суддів при цьому зауважує, що висновком експерта №1056/2020-т від 31.03.2020, в крові гр. ОСОБА_8 , 1962 р.н., виявлено етиловий спирт у кількості 3,13 проміле. Не виявлено метилового, пропілового, бутилового та алілового спиртів, що підтверджує факт перебування ОСОБА_8 на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений вжив алкоголь, перед тим, як намагався покінчити життя самогубствомі після вчинення злочину, не підтверджено жодними доказами у справі, окрім пояснень самого обвинуваченого.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, захисником ОСОБА_6 13.05.2020 було подано клопотання про одночасний допит підозрюваного та свідка ОСОБА_17 , підозрюваного та потерпілої ОСОБА_13 , яке 18.05.2020 слідчим задоволено /Т.2 а.с.205-206/. Окрім цього, 03.06.2020 захисником ОСОБА_6 було подано клопотання про вилучення та огляд мобільних телефонів, 05.06.2020 клопотання про проведення підозрюваному судової психофізіологічної експертизи, 10.06.2020 подано клопотання про проведення слідчого експерименту, в задоволенні яких слідчим відмовлено у зв`язку з закінченням досудового розслідування та відкриттям матеріалів кримінального провадження сторонам 26.05.2020 /Т.2 а.с.205-217/, з чим колегія суддів погоджується, зважаючи на правові приписи ст. 290 КПК України.

Також не заслуговує на увагу твердження сторони захисту про те, що відсутність висновку експертизи щодо дослідження об`єкту сорочки обвинуваченого, на якій виявлено сліди крові свідчить про відсутність мотиву у обвинуваченого на вчинення злочину. Колегія суддів зауважує, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про умисний характер дій обвинуваченого, і наявність/ або відсутність слідів крові потерпілого на сорочці обвинуваченого не впливає на висновки суду про його винуватість.

Спростування показань обвинуваченого, наданих в судовому засіданні.
Суд вважає неспроможними показання обвинуваченого про те, що мав місце нещасний випадок, необережне поводження з ножем, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що обвинувачений навмисно наніс один удар ножем в груди потерпілому. Обставини події, на які вказує обвинувачений про те, що він раптово підвівся і повернувся до сина з ножем, хотів підійти та перечепився за хідник і полетів на сина, останній руками намагався його притримати не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_17 , яка була очевидцем події, і яка ствердила абсолютно про інші обставини нанесення смертельного удару батьком сину. Крім цього, допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ствердив про те, що тілесне ушкодження, нанесене потерпілому не могло бути спричинене за обставин, повідомлених обвинуваченим в судовому засіданні.

Факт вживання обвинуваченим спиртного впродовж дня підтверджується як показаннями свідків, так і медичним висновком.

Такими, що не відповідають дійсності також колегія суддів визнає показання обвинуваченого про те, що син з дружиною почали йти до будинку, він йшов позаду і притримував сина, в будинку просив дати вату, а дружина вдарила його та вигнала з будинку. Окрім показань обвинуваченого, жодних інших доказів наведеного в судовому засіданні стороною захисту не надано та спростовано сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Бажання обвинуваченого покінчити життя самогубством та обставини вчиненого, суд розцінює не як каяття обвинуваченого за вчинене, а як намір уникнути відповідальності. Про те, що обвинувачений вживав алкоголь після вчиненого злочину, перед тим як намагався покінчити життя самогубством, немає жодних даних в матеріалах кримінального провадження, натомість потерпіла та свідки в судовому засіданні ствердили про те, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину, крім цього наведене підтверджується висновком судово-медичної експертизи і стороною захисту в судовому засіданні не спростовано.

Твердження обвинуваченого про те, що він бажав проведення слідчого експерименту з ним, спростовується його заявою, долученою до матеріалів кримінального провадження, в якій ОСОБА_8 власноручно зазначив про те, що відмовляється від проведення слідчого експерименту.

Показання обвинуваченого про те, що його дружина не могла бачити події у літній кухні не підтверджено жодними належними і допустимими доказами, натомість свідок ОСОБА_17 впродовж досудового розслідування та судового розгляду надавала послідовні показання, згідно з якими вбивство батьком сина сталося на її очах і батько умисно наніс удар ножем в груди сину, коли той фактично не міг йому завадити, так як мав зайняті руки.

Зміну показань обвинуваченого та неправдиві свідчення суд розцінює як бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинене. Про наведене, зокрема, свідчать показання в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_17 про те, що після затримання обвинуваченого його родичі погрожували їм і пропонували грошові кошти за зміну показань.
Зміна захисника обвинуваченим на досудовому розслідуванні є правом обвинуваченого та не свідчить про порушення права на захист. Слід вказати, що обвинувачений в судовому засіданні покликаючись на те, що дружина та невістка його оговорюють, не зміг пояснити причину таких показань, як і спростувати бажання своїх родичів допомогти йому уникнути відповідальності.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_8 дійсно вчинив злочин умисно. Сила та напрям завданого удару ножем в груди, його раптовість, неможливість адекватного захисту від таких дій, вказують на те, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, тобто діяв з прямим умислом. Про наявність саме такого умислу свідчить і той факт, що обвинувачений після нанесення удару покинув місце події і медичної допомоги потерпілому не надав.
Щодо доводів обвинуваченого про проведення судово-психіатричної експертизи за відсутності його згоди, то такі на увагу не заслуговують, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 504 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані.

Згідно постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.03.2020 призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку експерта №171 від 17.04.2020, така проведена провідним експертом ОСОБА_56 , судово-психіатричним експертом ОСОБА_57 , судово-психіатричним експертом ОСОБА_58 в приміщенні Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Відповідно до вказаного висновку, на даний час ОСОБА_8 психічною хворобою не страждає, виявлено ознаки ситуативного обумовленого афективного розладу настрою у виді помірно вираженого депресивного епізоду може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_8 хронічними психічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявив ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує. У ОСОБА_8 відсутні клінічні симптоми психічних та поведінкових розладів внаслідок алкоголю чи наркотиків, а тому лікування не потребує. Зокрема, до вказаних висновків експерти прийшли після надання пояснень ОСОБА_8 , які викладено в мотивувальній частині висновку та дослідження обставин кримінального правопорушення. Слід зауважити, що підекспертний повідомив свої анкетні дані, надав відповідні пояснення, і з висновку не вбачається, що останній не був згоден на проведення експертизи. Слід зауважити, що ані Законом «Про судову експертизу», ані КПК України не передбачено надання письмової згоди особою, відносно якої проводиться експертиза на проходження експертизи. Навпаки, надання підозрюваним пояснень свідчить про те, що останній не заперечував проведення відносно нього експертизи.

Крім цього, згідно усталеної судової практики наявність та добровільність згоди за правилами кримінального процесу може доводитися не лише письмовим документом відповідного змісту. Наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені, виходячи із сукупності обставин конкретного провадження, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 333/1539/16-к.
А тому твердження обвинуваченого про відсутність підстав для проведення судово-психіатричної експертизи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Що стосується Закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосування до інкримінованого обвинуваченому злочину, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу злочину, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 115 КК передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Таке кримінально-каране діяння з об`єктивної сторони характеризується діями у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямий або непрямий умисел), коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Колегія суддів вважає, що мотивом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у ОСОБА_8 була неприязнь до сина, який постійно захищав матір від неправомірних дій батька та неодноразово робив батьку зауваження щодо зловживання алкоголем. І обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та вчиняючи протиправні дії, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажав і свідомо припускав настання такого наслідку.

Так, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 умисно завдав удар ножем в життєво-важливий орган серце потерпілого, який є небезпечним для життя у момент його заподіяння та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , викиданням знаряддя вчинення злочину зі слідами та не бажанням допомогти сину, та врятувати його життя, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, який хотів покінчити життя самогубством, щоб уникнути відповідальність за скоєне, свідчить про усвідомлення обвинуваченим небезпечного характеру своїх дій і що, посягаючи на життя ОСОБА_9 , останній передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть потерпілого та бажав цього, тобто діяв із прямим умислом, оскільки будучи різником в минулому, завдав удар ножем в саме серце свого сина, після чого поклав ніж у шухляду і продовжив займатися своїми справами, не викликав карету швидкої медичної допомоги та не надав жодної допомоги потерпілому.

Колегія суддів вирішуючи питання про умисел обвинуваченого, враховує висновки ВС, викладені у справі №240/279/18 від 21.01.2021, згідно яких завдання лише одного удару ножем не може свідчити про відсутність умислу на позбавлення життя, оскільки завдання одного удару ножем саме у життєво важливий орган людини - грудну клітку, після чого потерпілій не було надано медичної допомоги, обґрунтовано оцінено судом як бажання настання смерті потерпілої, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.
Версія сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 мотиву вчинення вбивства була спростована під час судового розгляду, оскільки в суді достеменно встановлено, що ОСОБА_8 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті своєму синові ОСОБА_9 , умисно наніс останньому правою рукою один удар кухонним ножем в область грудної клітки зліва (серця). Це додатково було підтверджено очевидцем події - свідком ОСОБА_17 , яка як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду послідовно надавала показання про обставини спричинення тілесного ушкодження та вказувала на мотиви вчинення вбивства батьком єдиного сина.

Твердження сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_17 є суперечливими та спростовуються показаннями обвинуваченого в судовому засіданні та висновками експертиз, є безпідставними, оскільки допит цього свідка проведено з дотриманням положень ст. 352 КПК, показання ОСОБА_17 надавала під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Ці показання є послідовними й такими, що не містять істотних суперечностей і узгоджуються, зокрема, з об`єктивними доказами, й підстав не довіряти їм у суду не має. Так, колегія суддів зауважує, що доводи сторони захисту є не логічними, оскільки свідок послідовно вказувала на те, що не бачила, як зайшов клинок ножа у груди, обвинувачений наніс удар від себе, зверху вниз в ліву частину грудей. Слід зауважити, що експерт в судовому засіданні чітко ствердив про те, що кут удару жодного значення немає, оскільки змінюється раневий канал, однак зверху вниз такий удар також могло бути заподіяно, що фактично не змінює ситуацію.

Характер і локалізація завданих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у поєднанні з обстановкою вчинення злочину свідчать про те, що обвинувачений свідомо завдав потерпілому удару ножем.
Сукупність обставин вчинення злочину, підготовка до його вчинення, спосіб, характер і локалізація ушкодження, стосунки з потерпілим, вказують на цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого, спрямовані на позбавлення життя потерпілого.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленимисудом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Мотиви відсутності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.2 ст.121 КК України.
При розмежуванні умисного вбивства (ст. 115 КК) від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), беруться до уваги докази щодо змісту та спрямованості умислу винного. Питання про умисел вирішується з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації заподіяних тілесних ушкоджень та причин припинення посягання. При цьому, згідно з усталеною правозастосовною практикою, у тому числі відповідно до роз`яснень, наведених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», основним критерієм такого розмежування є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві, на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного.

Як вбачається із правових позицій щодо розмежування умисного вбивства та тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, що викладені в рішеннях Верховного Суду України та Верховного Суду, питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. (постанови ВСУ від 22.01.2015 у справі № 5-35кс14 та від 14 листопада 2013 року у справі № 5-46кс13)
Вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілих (постанова ВСУ від 26.06.2014р.у справі № 5-10кс14, постанова ВС від 21.06.2018 у справі № 263/8377/16-к)
Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються як локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, так і зміст та характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених вище злочинах з матеріальним складом, які обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків (постанови ВСУ від 03.04.2014 р. у справі №5-5к/14, від 24.04.2014 р. у справі № 5-13кс14, постанова ВС від 01.03.2018 р. у справі № 720/1633/16-к.)
У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 послідовно стверджує, що не бажав настання смерті свого сина. Проте спричинення одного ножового проникаючого удару у грудну клітку зліва створює безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини. Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність у винного умислу на спричинення смерті потерпілому. Удар ножем у життєво важливий орган (один удар), поведінка винного після вчинення злочину (бездіяльність) дають підстави зробити висновок, що обвинувачений діяв з прямим умислом на спричинення смерті потерпілому.

Обґрунтовуючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України колегія суддів наголошує, що обвинувачений спричинив потерпілому ОСОБА_9 із значною силою удар ножем, локалізація цього поранення - грудна клітка, де розміщені життєво важливі органи (зокрема, серце та легені).

Твердження сторони захисту про те, що подальша поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого (бажання допомогти та намір покінчити життя самогубством) колегія суддів відхиляє. Такі дії обвинуваченого після спричинення смертельного ножового поранення не можуть свідчити про дієве каяття винного, жаль з приводу вчиненого, оскільки не підтверджено жодними доказами у справі, що після нанесення удару обвинувачений намагався допомогти потерпілому, натомість в судовому засіданні беззаперечно встановлено з показань очевидця свідка ОСОБА_17 та показань потерпілої ОСОБА_13 про те, що обвинувачений навіть не намагався надати допомогу потерпілому і його в будинку не було. Натомість бажання покінчити життя самогубством, навіть не знаючи, що син помер свідчить про єдине намір уникнути відповідальності за скоєне.

В колегії суддів відсутні жодні підстави вважати про дійове каяття обвинуваченого, оскільки той не вчинив жодної дії, щоб допомогти потерпілому, і як впродовж досудового розслідування, так і впродовж судового розгляду послідовно надавав показання, які є взаємосуперечливими та неспроможними, які суд вважає також неправдивими і такими, що спрямовані на уникнення або пом`якшення покарання, що навпаки свідчить про те, що обвинувачений не усвідомив те, що позбавив життя єдиного сина.

Колегія суддів наголошує, що мати потерпілого та його дружина впродовж судового розгляду неодноразово стверджували про те, що між батьком та сином були конфліктні відносини і син не раз захищав матір від нападів батька та постійно сварився з батьком з приводу пиятики останнього, вражають колегію суддів постійні погрози батька до сина « ОСОБА_12 тебе породив, я тебе вб`ю», що свідчить про давно виникле бажання у обвинуваченого позбавити життя сина.

Той факт, що обвинувачений не приховав ножа після вчинення злочину також не впливають на висновки про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК. ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на заподіяння смерті своєму сину, діяв на власний розсуд, використовуючи при цьому те знаряддя злочину, яке було поблизу нього.

Таким чином, знаряддя злочину - ніж, завдання ним цілеспрямованого удару в життєво важливий орган потерпілого, взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілим, обставини вчиненого діяння свідчать про те, що ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на вбивство ОСОБА_9 .

Посилання захисника на те, що після завдання удару протягом певного часу потерпілий був ще живим, проте ОСОБА_8 утримався від подальших протиправних дій, припинивши їх, у цьому випадку не заслуговують на увагу. Заподіявши одне ножове поранення потерпілому в грудну клітку в область серця, ОСОБА_8 довів свій злочинний умисел до кінця, вбивши ОСОБА_9 . Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала безпосередньо після ушкодження серця.

Мотиви відсутності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.119 КК України.
Так, диспозицією ст. 115 КК передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі непрямого умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

На відміну від згаданого злочину вбивство через необережність (ст. 119 КК) за суб`єктивною стороною, проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК), здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Наведений висновок викладено в постанові ВС у справі №299/498/18 від 13.05.2021.

Так, умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільне небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_8 виражена у формі прямого умислу, оскільки завдаючи удар ножем у ділянку передньої поверхні грудної клітки, а саме у життєво-важливий орган - серце з достатньою силою для його пошкодження (довжина раневого каналу 9 см), вказує на те, що ОСОБА_8 , бажав, і свідомо допускав настання смерті потерпілого.

Крім того, судом враховано поведінку ОСОБА_8 , яка передувала події (останній не раз погрожував сину), знаряддя злочину (ніж), вищевказані дані про локалізацію і характер спричиненого потерпілому поранення ножем у серце; посткримінальну поведінку ОСОБА_8 , який, повернувшись поклав ножа в шухляду та продовжив займатися своїми справами.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження свідчать про те, що ОСОБА_8 , тримаючи у руці кухонного ножа та наносячи ним удар в область лівої половини грудної клітки ОСОБА_9 , розраховував на особливу уразливу дію застосованого знаряддя злочину, життєво важливу частину тіла для нанесення ушкоджень, і такі можливі наслідки, як смерть потерпілого та свідомо припускав можливість її настання.

На думку колегії суддів це свідчить про те, що дії ОСОБА_8 носили активний та раптовий характер щодо потерпілого і останній цього не очікував, оскільки в цей момент, згідно показань свідка ОСОБА_17 ховав телефон у штани правою рукою, а лівою рукою мішав кашу, яка була на плиті.

У зв`язку з цим, посилання обвинуваченого на те, що він не ставив на меті позбавлення життя свого сина, є безпідставним, оскільки, замахуючись ножем у бік ОСОБА_9 , який в цей час розмовляв з матір`ю та руки якого були зайняті, мав би свідомо припускати настання смерті особи, в бік якого він направляє ніж. Мотивом такої поведінки ОСОБА_8 було його невдоволення тим, що син постійно захищав матір та робив йому зауваження з приводу зловживання алкогольними напоями.

ВС у справі 582/292/21 від 28.12.2021 правильним вважав висновок суду першої та апеляційної інстанції про те, що умисел був спрямований саме на позбавлення життя потерпілого, оскільки завдаючи удару ножем, який має довжину клинка 18,5 см, у ліву частину передньої поверхні грудної клітки, а саме у життєво-важливі органи зі значною силою для їх пошкодження безумовно вказує на те, що цей удар не був випадковим, а навпаки - цілеспрямованим.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що виключає можливість кваліфікації його дій за ст.119 КК України, як вбивство через необережність.

Неспроможними колегія суддів також визнає показання обвинуваченого про те, що мав місце нещасний випадок, який виключає кримінальну відповідальність, оскільки в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений діяв з прямим умислом на вбивство потерпілого.

Висновки суду.
За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України в судовому засіданні доведена повністю.
Отже, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів вважає доведеним:
факт умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 вбивство, тобто вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_8 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст. 115 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу суд не вбачає.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к)
Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі №№ 166/1065/18.)
Однак, у матеріалах зазначеного судового провадження стосовно ОСОБА_8 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений надав правдиві покази щодо усіх обставин умисного убивства ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_8 вказав, що не заперечує, що штрикнув сина ножем, однак зробив це не умисно, він цього не хотів. Вважає, що мав місце нещасний випадок, необережне поводження з ножем. Якби у нього в руках не було ножа, цього б не сталося. Не заперечує, що шрикнув сина ножем. Таке визнання вини є частковим та спрямоване на уникнення справедливого покарання за вчинення умисного вбивства, а тому суд не може визнати його щирим. Відсутність відвертості розкаяння свідчать показання обвинуваченого, надані в судовому засіданні, які повністю суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам. Дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні не можуть вважатися активним сприянням розкриттю злочину, так як під час досудового розслідування обвинувачений категорично заперечував вчинення вбивства свого сина. Водночас, поряд із відсутністю цивільних позовів, ОСОБА_8 не намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсувати їй перенесені страждання, чи полегшити душевний біль, взяти участь в оплаті витрат на поховання ОСОБА_9 ..
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 , хоча і надав показання щодо обставин вчинення злочину, однак він не висловлював жалю з приводу цього, осуду своєї поведінки, а також готовності нести покарання, що свідчить про відсутність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття.
За таких обставин пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_8 обставин, передбачених ст. 66 КК України суд не вбачає.
Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Наведене підтверджено протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 19.03.2020, відповідно до якого черговим Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_39 19.03.2020 о 16:50 год. було доставлено ОСОБА_8 , для проведення огляду. 19.03.2020 о 17:00 черговим лікарем ОСОБА_40 оглянуто ОСОБА_8 та о 17:30 год. взято кров на етанол. Відповідно до висновку огляду ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ушкодженнями. Окрім цього, факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджено показаннями свідків, допитаних безпосередньо в судовому засіданні. Показання обвинуваченого про те, що алкоголь він вживав перед тим, як покінчити життя самогубством не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків - позбавлення життя потерпілого єдиного сина, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан його поведінки, обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимий, позицію потерпілої, яка просить призначити обвинуваченому справедливе покарання, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.

Вчинення кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, часткове визнання вини, а також, що наведені захисником обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_8 , ст. 69 КК України. Суд вважає, що призначення покарання з застосуванням ст.69 КК України за своїм розміром буде явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Оскільки судом призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.
Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити, в порядку ст.174 КПК України.
Долю речових доказів слід вирішити, в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_33 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України, й призначити йому покарання у виді 10 /десяти/ років позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 19.03.2020, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 , згідно протоколу затримання, складеного о 19.20 год. 19.03.2020 /Т.2 а.с.10-12/.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/794/20 від 20.03.2020, а саме на: змиви з речовиною бурого кольору, з внутрішньої сторони вхідних дверей будинку, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору зі стіни кімнати №3, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору з підлоги кімнати № 3, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору з бруківки подвір`я, які поміщено в паперовий конверт; змиви з речовиною бурого кольору з бруківки подвір`я, які поміщено в паперовий конверт; гаманець чоловічий, вилучений із задньої накладної кишені трупа, який поміщено в спецпакет слідчого підрозділу № INZ 2042610; мобільний телефон «Soni-Erikson», з подвір`я, який поміщено в спецпакет слідчого підрозділу №3452045; джинси сірого кольору вилучені із літньої кухні, поміщено в картонну коробку №1; три кухонні ножі, вилучені із шухляди літньої кухні, які поміщено в картонну коробку №2; кухонний ніж, вилучений із кухонного стола літньої кухні, поміщено в картонну коробку №3 - які виявлені та вилучені 19.03.2020 під час огляду місця події житлового будинку, літньої кухні та прилеглої території, по АДРЕСА_1 /Т. 2 а.с. 1-2/.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/794/20 від 20.03.2020, а саме на: чоловічу сорочку синього кольору з білими полосами із лейбою АОLONGCOM 2 XL, білу чоловічу майку, сірі спортивні чоловічі штани, сірі шкарпетки, чорні тапки, які поміщено в картонну коробку, які виявлено та вилучено 19.03.2020 під час обшуку затриманої особи ОСОБА_8 , в службовому кабінеті Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області /Т.2 а.с.13/.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/794/20 від 20.03.2020, а саме на: светер сірого кольору на замку-блискавці, футболку чорного кольору, штани джинсові чорного кольору, ремінь - по типу шкіряний, шкарпетки сірі, труси сині, які поміщено в картонну коробку, які виявлено та вилучено 20.03.2020, під час огляду трупа ОСОБА_9 в приміщенні моргу Жидачівської районної лікарні /Т.2 а.с.27/.
Стягнути з ОСОБА_33 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи №10/3/554 від 14.04.2020 в сумі 653 /шістсот п`ятдесят три/ грн. 80 коп /Т.2 а.с.196/.
Речові докази: кухонний ніж та чоловічі штани із ременем /Т.2 а.с.5/; чоловічу сорочку синього кольору з білими полосами із лейбою АОLONGCOM 2 XL, білу чоловічу майку, сірі спортивні чоловічі штани, сірі шкарпетки, чорні тапки (одяг підозрюваного ОСОБА_8 ) /Т.2 а.с.20/; матерчату куртку сірого кольору із лейбою «Fashion 2ХL», чорну футболку, джинси чорного кольору із лейбою «L.S. LUVANS» з ремнем, труси синього кольору із лейбою «NHCAH», пару шкарпеток сірого кольору /Т..2 а.с.36/ - знищити.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3