Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2164/22
Провадження № 1-кп/553/350/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420 від 19.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України

в с т а н о в и в :
Харківською обласною прокуратурою до Ленінського районного суду м. Полтави скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000420 від 19.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В межах даного кримінального провадження до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає.

Прокурором на розгляд суду подані клопотання про застосування до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, які вручені останнім, та вмотивовані наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора не заперечувала.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_12 підтримала позицію підзахисної.

Обвинувачений ОСОБА_8 проти клопотання заперечив, його захисник ОСОБА_11 прохав відмовити у задоволенні клопотання та змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, наголошуючи на недоведеність та абстрактність наголошених прокурором ризиків. Просив врахувати, що обвинувачений має місце проживання, міцні соціальні зв`язки і перебування у м.Харкові несе загрозу життю.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти клопотання прокурора, пояснив, що має поганий стан здоров`я, не має наміру переховуватись від суду та прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_13 заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора наголосив на невідповідність клопотання вимогам ст.184 КПК України, не долученні до нього доказів на підтвердження існування заявлених ризиків. Зазначив, що обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, місце проживання, матір похилого віку, також прохав врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який має низку тяжких захворювань, відомості про які надав в судовому засіданні та прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт.

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, присутніх в підготовчому судовому засіданні, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати та у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особи обвинувачених, ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан.

Крім наявності ризиків, суд враховує дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка в силу ст.89 КК України раніше не судима, має зареєстроване місце проживання, законних джерела доходів не має, відомості про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, офіційно не працевлаштований, відомості про особу ОСОБА_7 , який має зареєстроване місце проживання, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно працевлаштований не був, має низку захворювань, відомості про які розкриті з дозволу обвинуваченого.

Суд не ігнорує наведені стороною захисту аргументи щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 захворювань, проте наголошує на відсутності належних доказів неможливості обвинуваченого на даний час тимчасово утримуватись в умовах ДУ «Харківській слідчий ізолятор» за станом здоров`я.

Обвинуваченим інкримінується вчинення, серед іншого, особливо тяжкого злочину щодо незаконного зберігання, перевезення та збуту наркотичних засобів у складі організованої групи, та за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, при цьому судове провадження знаходиться на стадії підготовчого засідання, і у кримінальному провадженні має бути проведений значний обсяг дій, у тому числі допит свідків, тому суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. При цьому сам факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились чи відпали, і більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.
Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, а тому наявна необхідність в застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. З огляду на наведене суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності застосування до обвинувачених інших більш м`яких запобіжних заходів та зазначає, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Питання про застосування застави вирішено судом в порядку ст.183 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про застосування до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжного заходу задовольнити.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 09.09.2022 включно.
Визначити обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 заставу у розмірі 198480 грн, яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області обвинуваченими або заставодавцем.
В разі внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою суду, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинувачених з-під варти та повідомити про це суд.
В разі внесення застави покласти на обвинувачених наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за першим викликом; утримуватись від спілкування з свідками у кримінальному провадженні.
Роз`яснити особі, якою буде внесено заставу, що в разі невиконання обвинуваченими перелічених вище обов`язків, заставу буде звернуто в дохід держави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих