КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000657 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Естергома Угорщина, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17 грудня 1997 року Ковельським міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 17 ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) на три роки позбавлення волі із конфіскацією майна, на підставі ст. 46-1 КК України (1960 року) виконання вироку від терміновано на два роки;
- 30 березня 2000 року Залізничним районним судом м. Києва за ст. 94 КК України (1960 року) на дванадцять років позбавлення волі, 21 квітня 2011 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 09 квітня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі, звільнений 29 травня 2015 року по відбуттю строку покарання;
- 25 листопада 2016 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі з іспитовим строком на три роки;
- 26 лютого 2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 128 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.;
- 19 лютого 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, звільнений 11 жовтня 2021 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 28березня 2022 року приблизно о 09 годині 20 хвилини, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у четвертому під`їзді на першому поверсі побачив велосипед марки «Optima 19 inch Frame size», чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , який був замкнутий на трос із замком до теплової батареї, після чого у нього виник умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії є таємними для оточуючих, підійшов до велосипеду марки «Optima 19 inch Frame size», чорного кольору, вартістю 4 400,00 грн., та за допомогою заздалегідь підготовленого спеціального інструменту - кусачками, які мав при собі, розкусив металевий трос, після чого вивів вищевказаний велосипед із будинку.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4 400,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальнеправопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємневикрадення чужого майна (крадіжці), вчиненеповторно, в умовах воєнного стану.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані, що характеризують його особу та конкретні обставини справи, у зв`язку з чим призначив занадто суворе покарання.

Зокрема, згідно доводів апеляційної скарги обвинуваченого, судом першої інстанції належним чином не враховано, що він визнав свою вину повністю, у вичиненому щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину, повернув потерпілому викладене майно, у зв`язку з чим потерпілий не має до нього ніяких претензій.

Крім того апелянт просить врахувати його незадовільний стан здоров`я, а саме травма хребта, що і спонукало останнього на вчинення злочину, з метою полегшення пересування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони обвинуваченим в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, що також обвинуваченим ОСОБА_7 не оспорюється.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції йому покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття і добровільне відшкодування шкоди, а також обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Колегія суддів враховує конкретні обставини справи, визнання ОСОБА_7 своєї вини та добровільне відшкодування шкоди, що судом першої інстанції було визнано, як обставини, які пом`якшують покарання. Проте, приймаючи, до уваги ті обставини, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, вчинене в умовах воєнного стану, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за корисливі злочини, в останнє 19 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, звільнений 11 жовтня 2021 року по відбуттю строку покарання та 28 березня 2022 року, тобто менш ніж через півроку, вчинив новий аналогічний злочин, те, що він не працює, суспільно корисною працею не займається, не одружений, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому покарання у розмірі п`яти років позбавлення волі, що є мінімальним покаранням визначеним санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції, при призначенні йому покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу, позицію потерпілого, а також добровільне відшкодування завданої шкоди.
Що стосується доводів ОСОБА_7 про незадовільний стан його здоров`я, то надані суду матеріали не містять відомостей з цього приводу. Не надано доказів та підтвердження своїх доводів і обвинуваченим.
За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3