Справа № 496/3164/22
Провадження № 1-кп/496/490/22
У Х В А Л А
16 серпня 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До Біляївського районного суду Одеської області надійшли для розгляду обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, які ухвалою призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України. А саме ОСОБА_4 може переховуватися від суду, так як вчинив кримінальні правопорушення покарання за які передбачене у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років та може незаконно випливати на потерпілого і свідків з метою змусити їх змінити свої покази, що дозволить уникнути відповідальності за вчинення.
У підготовчому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики наведені прокурором не обґрунтовані жодними доказом. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий і має на утриманні хвору доньку, що дає підстави застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив змінити йому запобіжний захід. Пояснив, що раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні хвору доньку, яка навчається і проживає разом з ним.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання захисника та вважав його не обґрунтованим та підтримав своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані клопотання з додатками, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а клопотання захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родин й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Так, рішенням ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії» ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; «Бегчіев проти Молдови» - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Ідалов проти Росії», «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Таким чином, вислухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності всі обставини справи, суд враховує, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, однак в той же час, також враховує і той факт, що обвинувачений має постійне місце проживання згідно наданих доказів, має доньку, яка хворіє, за місцем працевлаштування характеризується позитивно, тобто зазначені обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки.
Суд вважає недоведеним ризик того, що обвинувачений не перебуваючи під вартою може незаконно впливати на потерпілого та свідків так як жодного обґрунтування у клопотанні прокурора щодо даного ризику немає.
Разом з тим, суд також погоджується з доводами захисника обвинуваченого про те, що в клопотанні прокурор не обґрунтував неможливість застосування більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання встановлених ризиків. Зокрема у клопотання сторона обвинувачення в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається на тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.
В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В рішенні «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що одна лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про можливість змінити запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладеними на нього обов`язками, передбаченим статтею 181 КПК України, строком на 2 місяці (60 діб).
Згідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на зазначенні обґрунтування, клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.23,177-178,181,194,314-316 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на 60 днів, а саме з 16.08.2022 року по 14.10.2022 року, включно.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти в залі, суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце проживання квартиру АДРЕСА_1 , без дозволу суду або прокурора; утриматись від спілкування з потерпілим та свідками по кримінальному провадженню.
Роз`яснити обвинуваченому що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту направити для виконання відповідному підрозділу органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого за зазначеною адресою для контролю та виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1