1Справа № 335/3562/22 1-кс/335/1657/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000334 від 26.04.2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка, Запорізької області, українцю, громадянина України, не одруженого, який має вищу освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить обрати підозрюваному ОСОБА_6 народження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 24.10.1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є Російська Федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 Російською Федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 24.02.2022 вище політичне та військове командування Російської Федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України. Зокрема, за результатами воєнних дій, 28.02.2022 збройними силами Російської Федерації незаконно окуповано смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області.

З метою встановлення контролю та політичної влади на території тимчасово окупованого смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, невстановлені особи з числа військових Російської Федерації створили незаконні органи влади у смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області та почали підшукувати осіб з числа місцевого населення, які б співпрацювали з ними, в тому числі підшукувати осіб, здатних виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції голови смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 19 год. 35 хв. 25.04.2022, більш точну дату та час не встановлено, невстановлені особи з числа військових Російської Федерації, використовуючи тимчасову окупацію смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, запропонували громадянину України, мешканцю смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , очолити смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області.

В подальшому, не пізніше 19 год. 35 хв. 25.04.2022, ОСОБА_6 , знаходячись на території смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, діючи умисно, підтримуючи агресію Російської Федерації на території України, на пропозицію невстановлених осіб військової адміністрації Російської Федерації у смт. Михайлівка Василівського Запорізької області, добровільно погодився зайняти посаду голови незаконно створеної адміністрації смт. Михайлівка, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, нехтуючи при цьому, як громадянин України, положеннями Конституції України та порушуючи конституційне право мешканців смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області на вільне волевиявлення під час виборів.

Надавши добровільну згоду на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій голови адміністрації смт. Михайлівка у незаконно створених органах влади, о 09 год. 15 хв. 27.04.2022, ОСОБА_6 , діючи умисно, знаходячись у смт. Михайлівка Василіського району Запорізької області, шляхом опублікування відеозвернення у Всесвітній мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , публічно звернувся до мешканців смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області та повідомив, що він бере на себе функції голови адміністрації смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області.

Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, на підтримання незаконної влади військової адміністрації Російської Федерації у смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, почав виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконно створеному органі влади адміністрації смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області.

29.04.2022 року відносно ОСОБА_6 , складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується матеріалами досудових розслідувань, серед яких допити свідків, протоколи огляду Інтернет ресурсів та інші

Під час досудового розслідування встановлено, що кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_6 , віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку із чим останній переховується від органів досудового розслідування, тим самим перешкоджає кримінальному провадженню.

Крім того встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 перебуває на території смт. Михайлівка, Запорізької області, яка з 26.02.2022 року являється тимчасово окупованою територією.

Згідно переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022, Михайлівська селищна територіальна громада Василівського району Запорізької області перебуває в тимчасовій окупації.

Оскільки на теперішній час ОСОБА_6 на слідчі дії не з`явився до м. Запоріжжя, та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення на території тимчасово окупованого смт Михайлівка Василівського району Запорізької області, ОСОБА_6 24.05.2022 року його оголошено у розшук.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 , ухиляється від слідства, перебуває на тимчасово окупованій території України, має можливість безперешкодно потрапити на територію Російської федерації, 27.06.2022 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в міжнародний розшук.

Під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 : переховується від органу досудового розслідування та суду; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вказані ризики підтверджуються тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв`язку із чим оголошений у розшук. Крім того, характер та тяжкість вчиненого злочину, його суспільний резонанс, діяльність пов`язану до підриву суверенітету України, сприяння окупаційним військам, також певним чином характеризує ОСОБА_6 , у зв`язку із чим є достатньо підстав вважати, що останній буде здійснювати усі можливі дії спрямовані на уникнення покарання за його вчинення.
Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України за наступних підстав:

- особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КК України(прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає, чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи).

- особиста порука полягає у наданні особам, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що вони заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладеним на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

- домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, або у певний період доби.

Враховуючи характер вчиненого злочину, та те, що на теперішній час підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, знаходиться на тимчасово окупованій території України, жоден із вказаних запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання раніше зазначених ризиків.

Приймаючи до уваги викладене, вказані факти свідчать про неможливість запобігання даним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим слідчий , слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування можливості розгляду клопотання у відсутність підозрюваного вказує, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в клопотанні.

В судовому засіданні адвокат вважає, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу є передчасним, підозра необґрунтована та ризики не доведені, у зв`язку з чим просить в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши докази додані до клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
За змістом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
У відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.
Як убачається з матеріалів клопотання, підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на території України, тимчасово окупованій Російською Федерацією, яка Верховною Радою України визнана державою-агресором, а тому слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності останнього.
Отже, у разі перебування особи на тимчасово окупованій території України, КПК України встановлює процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, і рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, за своєю правовою природою є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що підозрюваний знаходиться на тимчасово окупованій території України. Оскільки до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах знаходження підозрюваного на тимчасово окупованій території України, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу.
Також судом при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді.
Отже, при вирішенні питання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; чи наявна обґрунтована підозра; чи наявні ризики кримінального провадження; чи виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук.
У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № №0000334 від 26.04.2022 року за підозрою громадянина України ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
29.04.2022 року ОСОБА_6 у рамках даного кримінального провадження у порядку ст. 278 КПК України було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за ознаками: добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.
За приписами ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Частиною 1 ст. 278 КПК України, передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частина 3 ст. 111, ч. 1 ст. 135 КПК України визначають, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним звязком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Зі змісту ч. 8 ст. 135 КПК України вбачається, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою-сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).
Як вбачається матеріалів доданих до клопотання за місцем перебування підозрюваного ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 останньому було направлено повідомлення про підозру від 29.04.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України у кримінальному провадженні № 0000334 від 26.04.2022 року, пам`ятку про процесуальні права підозрюваного, повістки на ім`я ОСОБА_6 про виклики на 05.05.2022 року та 06.05.2022 року.
24.05.2022 року у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, останнього оголошено в розшук.
Із огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що орган досудового розслідування належним чином вжив заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України, повідомлення про підозру, ОСОБА_6 , останній набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного, а тому щодо нього може вирішуватися питання про обрання запобіжного заходу.
На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, а саме:матеріалами досудових розслідувань, серед яких допити свідків, протоколи огляду Інтернет ресурсів та інші матеріали кримінального провадження.

Із огляду на вищенаведене, а також беручи до уваги повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 указаного кримінального правопорушення є обґрунтованою.
За результатами розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, зокрема:
1) переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що підозрюваний може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, тому є підстави вважати, що підозрювана, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і розмір покарання, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, на виклики слідчого підозрюваний не з`являться, а 27 червня 2022 року у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, останнього було оголошено в розшук.
2) незаконно впливу на свідків. Так, при оцінці вказаного ризику слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний використовуючи різноманітну залежність від нього свідків по даному кримінальному провадженню, може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань.
3) вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також перешкоджання кримінального провадженню іншим чином.
Отже, зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, також прокурор в повному обсязі довів, що обмеження права підозрюваної на свободу є виправданим.
На переконання слідчого судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як тримання підозрюваної під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких кримінальних правопорушень.
Підозрюваний ОСОБА_6 на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Стан здоров`я задовільний.
Інших даних, які б вказували на неможливість утримування підозрюваного під вартою, не здобуто.
За встановлених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та доведеним, а обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному випадку відповідатиме обставинам вчиненого кримінального правопорушення, і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.
Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, після затримання цієї особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
На підставі ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі частини шостої ст. 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Також при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається (ч. 4 ст. 183 КПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 206, 369-372, 532 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2022 року за № №0000334 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Михайлівка, Запорізької області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини 6 статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1