Справа № 455/1916/21
Провадження № 1-кп/455/129/2022
ВИРОК
Іменем України

27 червня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000937 від 04.11.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з вищою освітою, фізичної особи підприємця, військовозобов`язаного, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
за участю: сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ;
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 04 листопада 2021 року, близько 10 години 40 хвилин, у смт.Стара Сіль Самбірського району Львівської області, керуючи автомобілем, марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним заднім ходом автодорогою сполученням «Старий Самбір-КПП «Смільниця»» в напрямку до КПП «Смільниця», поблизу приміщення магазину «Стоп», що за адресою: смт.Стара Сіль, пл.Миру №1, Самбірського району Львівської області, порушив вимоги Р1 п.п.1.5, 1.7, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «небезпека для руху»); Р2 п.2.3 б), д); Р10 п.п.10.1, 10.9, 10.10 Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху не переконався у його безпечності, рухався заднім ходом по автодорозі для автомобілів та під час цього здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який здійснював перехід проїзної частини дороги позаду вказаного автомобіля поза межами пішохідного переходу справа на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу.
В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи, перелом кісток склепіння і основи черепа, крововиливи в оболонки, тканину і шлуночки мозку, горизонтальне осаднення шкіри у вигляді вертикальних ліній в тім`яно-потиличній ділянці, горизонтальну забійну рану в потиличній ділянці на фоні садна, садно на задньо-зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, множинні точкові та смугоподібні садна на задній поверхні обох передпліч в середніх та нижніх третинах, синці на передній поверхні колінних суглобів, садно на задній поверхні лівої стопи в ділянці ахілового сухожилку, перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження згідно живих осіб як небезпечні для життя в момент утворення, та від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в КНП СМР та СРР «Самбірська ЦРЛ».
Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю в інкримінованому йому порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті, та додатково пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, оголошеному прокурором, а також, що 04.11.2021 року о 10 годині 40 хвилин, він керував транспортним засобом. Їхав разом зі своєю дружиною. По дорозі вони побачили свою знайому, яку вирішили підібрати. Коли він зупинився, здав назад і відчув удар в задню частину автомобіля. Вийшовши з машини, він побачив потерпілого ОСОБА_8 на якого здійснив наїзд. Знайома дружини, яку вони мали підібрати, викликала швидку, яка госпіталізувала потерпілого, однак наступного дня той помер в лікарні. Він вибачився перед дружиною загиблого та відшкодував їй шкоду. Щиро кається. Винність свою в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо міри покарання погодився із запропонованою прокурором, просив не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 є підприємцем, посвідчення водія йому потрібне для здійснення підприємницької діяльності.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні подав заяву ОСОБА_5 , в якій потерпіла зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, ОСОБА_3 добровільно відшкодував заподіяну їй кримінальним правопорушенням моральну та майнову шкоду, тому просить обвинуваченого суворо не карати та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також просить не позбавляти його права керування транспортними засобами. Окрім того, в заяві зазначила, що має намір звернутися в страхову компанію, в якій застрахований автомобіль, марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода.
Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому не суворе покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі та не позбавляти останнього права керування транспортними засобами.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд приходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 . Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Обираючи покарання обвинуваченому у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, особу винного, який по місцю проживання характеризується добре, одружений, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.
Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності. Також суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тяжкі невідворотні наслідки, що настали у вигляді загибелі ОСОБА_8 , думку потерпілої ОСОБА_5 , її представника адвоката ОСОБА_6 які просили призначити обвинуваченому не суворе покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі.
З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання, в межах санкції частини статті, за якою він засуджується у виді позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами із застосуванням ст.75 КК України, що є тотожним позиції прокурора, потерпілої, її представника, обвинуваченого та його захисника, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.
Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч. 3 ст. 286 КК України, суд може відповідно до ст.69 КК України не призначати лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.
На підставі наведених даних, обставин ДТП, з урахуванням поведінки обвинуваченого, який місце ДТП не покидав, відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій стороні, також обвинувачений раніше правил дорожнього руху не порушував, а також того, що для обвинуваченого водійське посвідчення є можливістю заробляти на прожиття і займатися підприємницькою діяльністю, суд вважає недоцільним застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2021 року на автомобіль, марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 - скасовано ухвалою Галицького районного суду м.Львова 30.11.2021 року.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого згідно вимог ст. 124 КПК України.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст.100, 369, 370 ,373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази, а саме:
оптичний диск з відеозаписом наданим ФОП ОСОБА_10 , на якому зафіксована дорожньо-транспортна пригода, та який зберігається у матеріалах кримінального провадження №0000937 залишити при матеріалах кримінальної справи №455/1916/21, провадження 1-кп/455/129/2022;
автомобіль, марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та повернутий останньому згідно розписки від 04.12.2021 року - залишити його власнику ОСОБА_9 .
Судові витрати у справі за проведення, а саме:
судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-21/19677-ІТ від 16.11.2021 року в розмірі 1716,20 гривень;
судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-21/19678-ІТ від 17.11.2021 року в розмірі 1716,20 гривень;
судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-21/20241-ІТ від 26.11.2021 року в розмірі 1716,20 гривень;
а всього на суму 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) гривень 60 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1