Дата документу 01.08.2022 Справа № 335/2738/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2738/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/422/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №000510, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , у вигляді заборони її відчуження у будь-який спосіб та заборони розпорядження, для запобігання можливості її відчуження, пошкодження.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини АМФЕТАМІН, відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. №770, внесено до категорії психотропних речовин, обіг яких заборонено, у невстановлених досудовим слідством особи, часі та місці, придбав за допомогою поштового зв`язку полімерний пакет, який обмотаний клейкою стрічкою із вказаною психотропною речовиною, з метою подальшого збуту.
Після чого, зберігаючи при собі вищевказану психотропну речовину, ОСОБА_7 , з метою подальшого збуту, 20 травня 2022 року, у невстановлений досудовим слідством час направився за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39-Б, де був затриманий співробітниками поліції.
20 травня 2022 року о 14 год. 10 хв., в ході огляду місця події у ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено полімерний пакет з невідомою речовиною загальною масою 1001 г, (зразок якої відібраний та упакований в окремий паперовий конверт із пояснювальним написом та підписами учасників).
Відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України від 21 травня 2022 року, у складі наданої на дослідження порошкоподібної речовини рожевого кольору, вилученої 20 травня 2022 року під час огляду місця події за участю ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 виявлено психотропну речовину, обіг якої заборонено АМФЕТАМІН, маса якої складає 0,1838 г (в перерахунку на основу).
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України і санкція цієї статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому з метою забезпечення конфіскації майна, як виду можливого покарання є необхідність у задоволенні клопотання про арешт майна, яке на праві власності належить ОСОБА_7 , з метою недопущення його відчуження третім особам.

В апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_7 , - на квартиру АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що слідчий суддя порушив право на захист підозрюваного ОСОБА_7 , у зв`язку із тим, що мав розглянути клопотання про арешт майна із викликом учасників, оскільки слідчим не надано будь-яких доказів необхідності розгляду цього клопотання без виклику осіб.

Зазначає, що нерухоме майно ОСОБА_7 не є речовим доказом по вказаній справі, а тому немає необхідності в його арешті.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги правову підставу арешту майна.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що слідчий суддя врахував фактичні обставини провадження та вимоги закону. Також вказав, що 1 липня 2022 року кримінальне провадження направлено до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, власника майна ОСОБА_7 , його представника та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділом поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 від 20 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

21 травня 2022 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Отже, у відповідність ст. 42 КПК України ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні набув процесуального статусу підозрюваного.

З доданої до матеріалів кримінального провадження Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з обов`язковою конфіскацією майна.

Відтак, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно є виправданим та необхідним, з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке може бути призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

При цьому, слід зазначити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження і забезпечення можливої конфіскації.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апелянта з приводу того, що слідчий суддя у порушення вимог процесуального закону розглянув клопотання слідчого за відсутності власника майна є необґрунтованими, оскільки в оскаржуваній ухвалі, слідчий суддя зазначив, що розгляд клопотання відбувся в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без виклику власника майна за необхідності забезпечення арешту такого майна.

Отже, всупереч доводам апелянта, клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного (власника майна), якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, а відтак не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що арешт на квартиру був накладений безпідставно, оскільки вона не є речовим доказом у провадженні є також безпідставними, оскільки метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у даному випадку є конфіскація майна, як виду покарання, а не збереження речового доказу.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах закону, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення є безпідставними.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №000510, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4