Справа № 161/8154/21 Провадження №11-кп/802/250/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, працює автослюсарем у ТзОВ «ТАЛФОРТ СЕРВІС», раніше несудимого,

засуджено за:

ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» до обвинуваченого ОСОБА_12 задоволено повністю. Постановлено стягнути з обвинуваченого в користь КП «Луцька міська клінічна лікарня» () витрати на лікування ОСОБА_11 у сумі 7614 (сім тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 32 копійки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 43800 (сорок три тисячі вісімсот) гривень та моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 27.02.2021 близько 04.50 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на вул.Гнідавській в м.Луцьк Волинської області, у напрямку вул.Станіславського зі сторони вул.Даньшина, зі швидкістю 50 км/год., в порушення п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, неправильно врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу до краю дороги, здійснив виїзд за її межі та в подальшому скоїв наїзд на паркан буд.№56 на вказаній вулиці, внаслідок чого пасажир даного автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 спричинив пасажиру ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді закритих черезвертельних уламкових переломів обох стегнових кісток, лінійного перелому поперечного відростка 3-го поперекового хребця справа, забійної рани акулової дуги зліва, множинних забійних саден обличчя, лівої вушної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи №186 від 24.03.2021 за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через неправильне застосування кримінального закону внаслідок м`якості.

В обгрунтування апеляційних вимог посилається на неправильне застосування судом положень ст.75 КК України та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Місцевим судом при призначенні ОСОБА_13 міри покарання, наближеної до мінімального, так і при застосуванні до останнього положень ст.75 КК України врахував одні і ті ж обставини, що є недопустимим. Також неповною мірою враховано думку потерпілого при призначенні покарання, оскільки останній наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, так як збитки йому не відшкодовано.

Крім цього, судом першої інстанції неналежно надана оцінка тому факту, що вказаний злочин обвинувачений вчинив за наявності обставини, яка значно обтяжує покарання у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, на думку апелянта, судом повною мірою не вмотивовано можливість досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів за умови призначення йому покарання у виді обмеження волі із звільненням від його відбування з випробуванням.

Просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін.

У свою чергу, представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 , в поданій ним апеляційній скарзі, також не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його м`якість.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що обвинуваченим майнову і матеріальну шкоду потерпілому не відшкодовано. При призначенні покарання місцевий суд застосував до обвинуваченого положення ст.75 КК України, посилаючись на наявність пом`якшуючих обставин, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Представник потерпілого вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про щире каяття ОСОБА_7 , оскільки його поведінка як на судовому засіданні, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття. Вибачення у потерпілого обвинувачений попросив лише перед судовими дебатами за порадою адвоката.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, позицію прокурора та представника потерпілого, які кожен окремо підтримали подану ним апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні скарг сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.

Місцевим судом матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Так, обираючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд дав оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, та з урахуванням особи винного, пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючої покарання обставин вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, призначив основне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Також враховуючи особу винного та його стан здоров`я, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, місцевий суд прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може та вважає його таким, що суперечить вимогам ст.65 КК України.

На переконання судової колегії суд першої інстанції, в даному випадку, недостатньо врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема тому, що ОСОБА_7 грубо знехтувавши вимогами ПДР, проявив безпечність та неуважність, неправильно врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу до краю дороги, здійснив виїзд за її межі та в подальшому скоїв наїзд на паркан, та вчинив злочин, в результаті якого потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я. Формально вказав на наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, однак фактично не врахував її.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, вказують на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами лише на 2 (два) роки.

Також на думку колегії суддів, місцевий суд належним чином не мотивував та не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з урахуванням того, що останній, хоча вчинив кримінальне правопорушення з необережності, але, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, він керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, допустив грубі порушення правил дорожнього руху, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, не відшкодував потерпілому матеріальних та моральних збитків. При цьому потерпілий ОСОБА_11 наполягав на призначенні обвинуваченому реального покарання.

Помилковими є і висновки суду щодо врахування до обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття. Формальне відношення обвинуваченого, який не заперечував фактичні обставини кримінального правопорушення, до вчинених ним дії та їх наслідків не свідчать про наявність щирого каяття, оскільки жодних даних про те, що ОСОБА_7 висловлює жаль з приводу вчиненого, засуджує свою поведінку або намагається виправити ситуацію, яка сталася, шляхом відшкодування потерпілому завданих збитків, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок м`якості та застосування судом першої інстанції до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин, вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та звільненні його від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, у зв`язку з чим, його слід скасувати та ухвалити новий вирок.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України, апеляційний суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винного, який повністю беззаперечно визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно характеризувався за місцем роботи, працює, лікувався стаціонарно у КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» Волинської обласної ради та перебував на лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради, має незадовільний стан здоров`я, однак завдані збитки потерпілому не відшкодував.
Суд апеляційної інстанції також враховує обставин, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та обтяжують його вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин судова колегія вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання неможливе.

На думку апеляційного суду, таке покарання буде достатнім для його виправлення та відповідатиме загальним засадам призначення покарання згідно з ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та меті кримінального покарання, що визначена ст.50 КК України, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом, шляхом подачі касаційних скарг

Головуючий

Судді