КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/9244/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2683/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
21 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями представника ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,
представника ПрАТ «Моршинський
завод мінеральних вод «Оскар» - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
В оскаржуваній ухвалі не визначено, в чому полягає необхідність арешту майна. Слідчим суддею лише процитовано положення ст. 170 КПК України, однак жодним чином не визначено яке завдання переслідує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в контексті мети кримінального провадження. Також в ухвалі суду не визначено яким ризикам має на меті запобігти арешт майна, які активні дії власників майна свідчать, що у разі відмови у застосуванні заходу забезпечення не будуть досягнені завдання кримінального провадження, якими доказами це підтверджується.
Також апелянт зазначає, що ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» входить до міжнародної групи компаній IDS Borjomi International, через кіпрську компанію ІНТЕРНЕШНЛ ДІСТРІБ`ЮШН СІСТЕМЗ ЛІМІТЕД та звертає увагу на структуру акціонерів, які опосередковано володіють компаніями української групи, а саме:
Інна Гудавадзе - громадянка Великої Британії, доля володіння 11,61 %;
ОСОБА_9 - громадянка Великої Британії, доля володіння 11,61 %;
ОСОБА_10 - громадянка Великої Британії, доля володіння 11,61 %;
Держава Грузія - доля володіння 7,73%;
ОСОБА_11 - громадянин рф, опосередкований власник з долею володіння 22,57 % через Траст, без права управління та контролю;
ОСОБА_12 - громадянин рф та Ізраїлю опосередкований власник з долею володіння - 18,23 % через Траст, без права управління та контролю;
ОСОБА_13 - громадянин рф та Латвії опосередкований власник з долею володіння - 6,88 % через Траст, без права управління та контролю;
Інші фізичні особи, із загальною долею володіння менше 10 % сумарно.
З початку військової агресії рф група компаній фактично вийшла з під управління міжнародної групи IDS Borjomi International. Група компаній здійснює свою діяльність самостійно, опосередковані акціонери громадяни рф впливу на будь-які рішення Групи компанії не мають. Управління бізнесом здійснюється виключно менеджментом який складається із громадян України.
Крім того апелянт звертає увагу на благодійну допомогу ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» Збройним силам України, а також на те, що працівники групи компаній проходять службу в ЗСУ та лавах територіальної оборони і продовжують отримувати середню заробітну плату від компанії відповідно до законодавства про мобілізацію.
Арешт корпоративних прав призвів до суттєвого порушення та збоїв в ланцюгах постачання, партнери ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» відмовляються працювати з компаніями Групи, або вимагають попередню оплату за товари, роботи, послуги, що в свою чергу ставить під загрозу операційну діяльність компанії і може призвести до зупинки діяльності, що негативно позначиться на бюджетних надходженнях, забезпеченні споживачів питною водою в літній період, в той час як компанії групи виробляють більше третини мінеральної та питної води в Україні, що в свою чергу збільшить соціальну напруженість в Україні.
Також апелянт звертає увагу на те, що арешт корпоративних прав порушує права інших акціонерів, які не мають жодного відношення до рф, в той час доля яких в структурі власності складає більше 50 %, серед яких, акціонери громадяни Великої Британії, яка є стратегічним партнером нашої країни у війні з рф.
В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена у результаті неповного судового розгляду, підчас якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Зокрема, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею не було взято до уваги очевидну надуманість кваліфікації діяння, описаного у клопотанні прокурора про арешт майна та відсутність об`єкта відповідного злочину.
Слідчий суддя не перевірив відомості про права власності на майно на підставі доказів, долучених до клопотання про арешт майна.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, думку прокурора щодо поданої апеляційної скарги, яку він просив залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями представника ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження, встановлено, що власники АТ «Альфа-Банк» разом із його службовими особами, з метою уникнення можливих негативних наслідків у вигляді накладення санкцій, або уникнення заходів щодо примусового вилучення прав власності, передбачених Законом України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів» з рахунків пов`язаних із ними кіпрських компаній ABH Ukraine Limited», «Greatford Limited», «ABHU Finance PLC», шляхом використання фіктивних правочинів, вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином здійснили легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великих розмірах.
02.06.2022 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва задоволено зазначене клопотання прокурора.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що арешт вказаного майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, оскільки майно зазначене прокурором у клопотанні підпадає під ознаки ст. 98 КПК України тобто має ознаки речового доказу, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження та є достатні підстави вважати, що воно, може бути відчуженим, у зв`язку із чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просила накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на корпоративні права, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказані корпоративні права можуть бути відчуженні, що було доведено прокурором за матеріалами клопотання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на корпоративні права, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки накладення арешту на корпоративні права не перешкоджає ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» здійснювати свою підприємницьку діяльність.
Також колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
З урахуванням наведеного, посилання апелянта на відсутність у кримінальному провадженні об`єктивних даних щодо встановлення кваліфікації діяння, описаного у клопотанні прокурора про арешт майна та відсутність об`єкта відповідного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, є передчасними.
Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.
Доводи апелянта про те, що накладений арешт на корпоративні права призвів до суттєвого порушення та збоїв в ланцюгах постачання, партнери ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» відмовляються працювати з компаніями Групи, або вимагають попередню оплату за товари, роботи, послуги, що в свою чергу ставить під загрозу операційну діяльність компанії, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу, з доповненнями представника ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар» адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4