Вирок
Іменем України
17.08.2022 м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Хмельницький, громадянинки України, українки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до зміненого обвинувального акту, затвердженого керівником Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_9 08.08.2022 року, та підтриманого прокурором у суді, ОСОБА_8 , 03.06.2011 року, в період часу з 09:00 год. по 18:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні Львівського центру зайнятості, що за адресою: м.Львів, вул.Княгині Ольги, 122, діючи умисно, усвідомлюючи, що нею не проведені заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності, передбачені Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998 року, з метою протиправного отримання статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю, здійснила підроблення офіційного документу, шляхом внесення до заяви, форма, зміст та додатки до якої встановлені наказом Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики №49 від 15.08.2000 року, неправдивих відомостей про те, що не є підприємцем, що засвідчила власним підписом.
Окрім цього, 03.06.2011 року, в період часу з 09:00 год. по 18:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні Львівського центру зайнятості, що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, що нею не проведені заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності, передбачені Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998 року, з метою протиправного отримання статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю, використала підроблений нею офіційний документ заяву, форма, зміст та додатки до якої встановлені наказом Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики №49 від 15.08.2000 року, в додаток до якої, засвідчений власним підписом, внесла неправдиві відомості про те, що не є підприємцем, подавши ці документи на ім`я директора Львівського центру зайнятості через уповноважену особу Центру, внаслідок чого цю заяву вирішено позитивно та ОСОБА_8 безпідставно отримала статус безробітної особи та допомогу по безробіттю на загальну суму 7910,06 грн.
Дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такі документи, який надає права, з метою використання його підроблювачем та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Обвинувачена ОСОБА_10 в судовому засіданні 03.08.2022 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та показала, що звернутись до Львівського міського центру зайнятості її спонукало складне матеріальне становище, чоловік зловживав алкоголем, дитина хворіла, їй був необхідний догляд, кошти на лікарів, логопеда. Знайомий порадив їй стати на біржу праці, щоб отримувати хоч якийсь дохід. Звернувшись до ЛМЦЗ розпочалось оформлення документів, всіх юридичних тонкощів вона не знала і не розуміла, оскільки є медиком за освітою. Пам`ятає, що ставила свої підписи в заяві, але відмітки «так» чи «ні» в додатку не ставила. Пояснила, що була переконана, що вже не є підприємцем, оскільки мала довідку про те, що не є ФОП. Підтвердила, що дійсно отримувала виплати по безробіттю на підставі поданої нею заяви, також підтвердила, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 року, яке набрало законної сили, з неї стягнено 7910,06 грн., однак до сьогодні таке рішення не виконане.
На уточнюючі запитання суду 03.08.2022 пояснила, що відмітки «так» чи «ні`в додатку до заяви від 03.06.2011 відповідають дійсним обставинам, які були на той час, відтак, зміст заяви є вірний. Вважає, що суб`єктом підприємницької діяльності станом на момент подання спірної заяви вона не була, оскільки пройшла всю процедуру ліквідації. Пояснила, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 це її прізвища, які змінювались в процесі укладення шлюбів та розлучень.
Разом з тим, в судовому засіданні 15.08.2022 ОСОБА_8 показала, що нею не заперечується те, що відомості, які внесені нею в заяву від 03.06.2011 року та до додатку до заяви вносились саме нею і підпис у вказаних документах проставлений нею власноручно, не заперечує, що отримала виплату в розмірі 7910,06 у зв`язку з поданням нею заяви від 03.06.2011 року.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 показала, що в червні 2011 року ОСОБА_8 звернулась до Львівського центру зайнятості, подавши заяву про надання їй статусу безробітної, після чого, на підставі вказаних ОСОБА_8 даних, їй було надано відповідний статус. У 2012 році Центру стало відомо, що ОСОБА_8 з 2003 року є зареєстрованою, як підприємець, та до цього часу не припинила підприємницької діяльності. Окрім цього, вказала, що станом на момент подання ОСОБА_8 заяви про надання статусу безробітної, не вимагалось подання будь-яких довідок, які б підтверджували те, що заявник не здійснює підприємницької діяльності, відтак підтвердження ОСОБА_8 щодо нездійснення такою підприємницької діяльності, сприйнялось Львівським центром зайнятості, як достовірна інформація.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що в червні 2011 року ОСОБА_8 зареєструвалась у центрі зайнятості, як безробітня, а у 2012 при черговому її відвідуванні центру, в реєстрі підприємців вони побачили запис про те, що остання є підприємцем, діяльність не припинена, а ОСОБА_8 повідомила, що не є вже підприємцем, оскільки, була знята з обліку. Пояснила, що обвинувачена підписувала заяву про роз`яснення щодо неможливості зайняття підприємницькою діяльністю, а факт такої реєстрації є перешкодою для надання статусу безробітньої, незалежно від наявності доходу. Пояснила, що ОСОБА_8 надала для реєстрації паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку та диплом про освіту, надання будь-яких інших документів на той час не вимагалось. Підтвердила, що всі дані, які містяться в спірній заяві та додатку до неї вносились самою ОСОБА_8 та заява і додаток підписувались нею власноручно.
На підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, сторонами надано суду наступні докази:
-заява з додатком ОСОБА_8 від 03.06.2011 року, адресована директору ЛМЦЗ ОСОБА_16 . Зі змісту вказаної заяви, яка підписана ОСОБА_8 вбачається, що остання просить надати їй статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, в даний час не зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, не займається жодним із видів діяльності, що визначені ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про зайнятість населення». З додатку до вказаної заяви, також вбачається, що в графі «в даний час «не є підприємцем» стоїть відмітка «так», вказаний додаток також підписаний ОСОБА_8 03.06.2011 року.
-копія трудової книжки ОСОБА_8 НОМЕР_1 , зі змісту запису №11 вбачається, що 01.09.2011 ЛМЦЗ розпочато виплату допомоги по безробіттю, а з запису №12 від 27.05.2012 виплату вказаної допомоги припинено.
-копія свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності з якого вбачається, що ОСОБА_8 31.03.2003 року зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності.
-копія рішення №3 від 30.01.2013 начальника ДПІ у Яворівському районі Львівської області ДПС про зняття з обліку платника податку ОСОБА_17 .
-витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_17 , яка зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності 31.03.2003 року станом на 15.05.2013 року перебуває в процесі припинення підприємницької діяльності.
-акт №13 про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 04.06.2013. З висновку зазначеного акту вбачається, що на момент реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_8 була зареєстрована, як фізична особа-підприємець. В результаті останньою було незаконно отримано допомогу по безробіттю за період з 01.09.2011 по 27.05.2012, яка підлягає поверненню.
-лист Управління державної реєстрації ЛМР від 29.06.2011 №03/01-2344 з, який скеровувався на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_18 . Зі змісту такого вбачається, що в УДР ЛМР відсутні дані про те, що громадянка ОСОБА_8 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності, у зв`язку з тим, що інформація про зареєстрованих ФОП до 01.07.2004 встановлюється частково за даними журналів реєстрації і частково за даними електронної бази, яка є неповною. Рекомендовано звернутись в органи ДПІ для отримання більш повної інформації.
-рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2003 у справі №5/2279-26/188, зі змісту якого вбачається, що державну реєстрацію ОСОБА_19 скасовано та зобов`язано ОСОБА_19 здійснити заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності в трьохмісячний термін подати органу державної реєстрації документи відповідно до п. 36 Положення про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.
-довідку від 05.02.2013 ДПІ у Яворівському районі Львівської області ДПС, зі змісту якої вбачається, що в період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 ОСОБА_17 доходів не отримувала, в період з 2006 по 2012 роки декларації про доходи в ДПІ у Яворівському районі Львівської області не подавались.
-лист Франківського відділу соціального захисту ДГПУСЗ ЛМР від 24.12.2013 №2605/11-8542 на ім`я ОСОБА_8 з якого вбачається, що згідно відповіді, яку отримано Франківським ВСЗ ДГПУСЗ ЛМР ОСОБА_8 не зареєстрована, як суб`єкта підприємницької діяльності.
З долучених сторонами характеризуючих даних на обвинувачену ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , є однією і тією ж особою.
Зокрема, вказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_23 та ОСОБА_20 від 22.08.1990 серія НОМЕР_3 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_20 присвоєно прізвище ОСОБА_11 ; зі змісту свідоцтва про розлучення від 30.10.1999 серії НОМЕР_4 вбачається, що шлюб між ОСОБА_23 та ОСОБА_22 розірвано, прізвище залишено ОСОБА_11 .
Зі змісту свідоцтва про одруження від 02.12.2001 року серія НОМЕР_5 вбачається, що 02.12.2001 року між ОСОБА_22 та ОСОБА_24 укладено шлюб, після якого ОСОБА_22 присвоєно прізвище ОСОБА_12 .
Зі змісту свідоцтва про розлучення від 07.02.2006 року серії НОМЕР_6 вбачається, що шлюб між ОСОБА_24 та ОСОБА_21 розірвано, прізвище залишено Сидор.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 09.02.2006 року між ОСОБА_25 та ОСОБА_21 укладено шлюб, після чого ОСОБА_21 присвоєно прізвище ОСОБА_13 .
Окрім того, з копій довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів на ім`я ОСОБА_21 , ОСОБА_8 вбачається єдиний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Відтак, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 є однією і тією ж особою, а зміна прізвища відбувалась у зв`язку з реєстрацією шлюбів та їх розірвання.
Дослідивши та перевіривши докази, надані сторонами, суд приходить до переконання про те, що ОСОБА_8 при поданні заяви 03.06.2011 року до Львівського міського центру зайнятості внесено неправдиві відомості, а саме, що вона не є суб`єктом підприємницької діяльності, оскільки, стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами того, що припинення підприємницької діяльності станом на 03.06.2011 було завершене у встановленому законом порядку, з огляду на наступне.
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Зокрема, надаючи оцінку на предмет належності та допустимості такого доказу сторони захисту, як рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2003 року, яке, на думку захисту, підтверджує факт припинення ОСОБА_8 підприємницької діяльності у 2003 році, слід зазначити, що даний доказ не є належним в розумінні ст.85, 86 КПК України, оскільки не підтверджує існування такої обставини, як факт припинення підприємницької діяльності ОСОБА_8 . Оскільки, з резолютивної частини вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_8 ( ОСОБА_22 ) зобов`язано здійснити заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності та в трьохмісячний термін подати органу державної реєстрації документи відповідно до п. 36 Положення про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.
Всупереч цьому, стороною захисту не надано суду доказів того, що ОСОБА_8 ( ОСОБА_22 ) здійснила всі заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності та подала органу державної реєстрації документи відповідно до п. 36 Положення про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2003 року.
Окрім того, підтвердженням того, що станом на момент подання ОСОБА_8 заяви від 03.06.2011 року така була зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності, є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та станом на 15.05.2013 року перебуває в процесі припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2012 у справі 2а-5185/12/1370.
Відтак, зважаючи на те, що відповідне рішення Львівського окружного адміністративного суду було постановлено лише у 2012 році, то діяльність ОСОБА_8 , як суб`єкта підприємницької діяльності не могла бути припинена в червні 2011 року, тобто на момент звернення до Львівського міського центру зайнятості 03.06.2011.
Окрім того, не заслуговує на увагу покликання сторони захисту на те, що лист Управління державної реєстрації ЛМР від 29.06.2011 №03/01-2344 з, який скеровувався на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_18 підтверджує, що ОСОБА_8 , як суб`єкт підприємницької діяльності не зареєстрована. Оскільки, зі змісту такого вбачається, що в УДР ЛМР відсутні дані про те, що громадянка ОСОБА_8 зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності, у зв`язку з тим, що інформація про зареєстрованих ФОП до 01.07.2004 встановлюється частково за даними журналів реєстрації і частково за даними електронної бази, яка є неповною. Рекомендовано звернутись в органи ДПІ для отримання більш повної інформації.
Також, суд не бере до уваги лист Франківського відділу соціального захисту ДГПУСЗ ЛМР від 24.12.2013 №2605/11-8542 на ім`я ОСОБА_8 з якого вбачається, що згідно відповіді, яку отримано Франківським ВСЗ ДГПУСЗ ЛМР ОСОБА_8 не зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності, оскільки таким надано інформацію ОСОБА_8 на підставі відповіді Управління державної реєстрації ЛМР від 29.06.2011 №03/01-2344, однак взято таку до уваги не в повному обсязі, а лише перший абзац відповіді.
Довідка від 05.02.2013 ДПІ у Яворівському районі Львівської області ДПС також є неналежним доказом припинення підприємницької діяльності ОСОБА_8 станом на 03.06.2011 року, оскільки містить лише інформацію про те, що в період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 ОСОБА_17 доходів не отримувала, в період з 2006 по 2012 роки декларації про доходи в ДПІ у Яворівському районі Львівської області не подавались. Неотримання доходів та неподання декларацій не може свідчити про припинену у встановленому законом діяльність підприємця.
Також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду твердження ОСОБА_8 про те, що на момент звернення до центру зайнятості в неї була довідка, яка підтверджувала припинення її діяльності, як підприємця. Так, як вбачається з долучених стороною захисту довідок та листів, всі вони датовані періодом 2013 року, тобто вже після звернення обвинуваченої до центру зайнятості, будь якої іншої довідки, яка б підтверджувала в цій частині показання обвинуваченої матеріали справи не містять.
Також, слід зазначити, що вказані обставини вже були предметом розгляду в Львівському окружному адміністративному суді, де за результатом розгляду справи ухвалено постанову від 16.09.2013 року у справі 813/6403/13-а, яка набрала законної сили. Згідно змісту вказаної постанови, яка є у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень, з ОСОБА_8 на користь Львівського міського центру зайнятості стягнено суму виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 7 910 (сім тисяч дев`ятсот десять) грн. 06 коп. Вказане сторонами не оспорюється.
Відтак, суд вважає, що стороною захисту не доведено факту того, що ОСОБА_8 на момент подання заяви від 03.06.2011 до ЛМЦЗ про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю не була зареєстрована, як суб`єкт підприємницької діяльності, а саме, що її діяльність була припинена у встановленому законом порядку, що в свою чергу свідчить про те, що вона внесла неправдиві відомості до заяви від 03.06.2011 року та в подальшому використала таку.
Разом з тим, дослідивши та перевіривши докази, надані сторонами, суд приходить до переконання про відсутність фактів або інформації, які б у своїй сукупності могли свідчити про вчинення інкримінованих ОСОБА_10 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.ч.1, 4 ст.358 КК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу кримінального правопорушення, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.
Так, доводами сторони обвинувачення є те, що форма, зміст заяви та додатки до неї про надання статусу безробітної та виплата допомоги по безробіттю встановлені наказом Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики №49 від 15.08.2000, а повноваження щодо їх складання покладено на громадянина, який звертається за наданням статусу безробітнього та виплати допомоги по безробіттю. При цьому, відомості, які відображаються громадянином у вказаних офіційних документах, мають юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені ним факти спричиняють наслідки правового характеру у вигляді виникнення права на виплату допомоги по безробіттю.
Тобто, на думку сторони обвинувачення, складена та подана ОСОБА_8 03.06.2011 року заява про надання статусу безробітної та виплату допомоги по безробіттю є офіційним документом.
Однак, суд не погоджується з такими доводами сторони обвинувачення, оскільки предметом злочинів, передбачених ч.1, ч. 4 ст. 358 КК України може бути лише офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи.
Відповідно до примітки до статей 357, 358, 366 КК України офіційним може бути лише документ, що видається чи посвідчується повноважними особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів.
Отже, обов`язковою ознакою офіційного документа, як предмета злочину є належність його до документів, що складаються, видаються чи посвідчуються відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції.
Зазначені правові висновки висловлені Верховним Судом в справах № 742/2207/17 від 30.03.2021, №283/1268/17 від 10.12.2020.
Заява від 03.06.2011, про яку йдеться у цій справі, є документом, який особа складає і надає від себе особисто, а не як особа, якій державою делеговані повноваження видавати або посвідчувати офіційні документи. Таким чином, заява про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю від 03.06.2011, не містить ознак документа, передбаченого статтею 358 КК.
З правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду 01 березня 2018 року (справа № 461/7315/15-к; провадження №51-984 км 18) вбачається, що при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
У правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 25.04.2013 року по справі № 5-10кс13 зазначено, що підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.
Наведене дає можливість суду прийти до категоричного висновку про те, що заява ОСОБА_8 про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, в яку нею було внесено неправдиві відомості, у жодному разі не можна вважати документом, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а так само документом, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надає певні права чи звільняє від обов?язків, іншим офіційним документом, який складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченої ОСОБА_10 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 та 4 ст. 358 КК України, оскільки її дії не були спрямовані на підроблення офіційного документу та подальше його використання.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій в рішенні у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року (заява №29979/04), викладеній у пунктах 70-71, суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Потреба виправити минулу «помилку», неповинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу, повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на стороні обвинувачення та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе проти Іспанії»).
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише тоді, коли надані докази спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу у відповідності приписів ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Стаття 374 КПК України вимагає від суду викласти в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, встановити форми вини і мотиви злочину, докази, на яких ґрунтується висновок суду, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо стороною обвинувачення не доведено винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, судом ухвалюється виправдувальний вирок.
На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ст. 337 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченої ОСОБА_8 оскільки, стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_8 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст.358 КК України, а саме підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такі документи, який надає права, з метою використання його підроблювачем та використання завідомо підробленого документа.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Керуючись ст. ст. 369- 371, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 358 КК України та виправдати її на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 358 КК України та виправдати її на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_8 .
Процесуальні витрати у справі віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя ОСОБА_1