Справа №574/559/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1172/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.08.2022 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження № 0000469 в якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

16.08.2022 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави до 24 год 14.10.2022 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням захисник ОСОБА_7 просила ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.08.2022 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою обвинуваченому ОСОБА_8 просила обрати запобіжний захід у виді застави в розмірі до 700 тис грн.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначала, що вказане рішення суду незаконне та постановлене з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону.

Зокрема звертала увагу на те, що суд першої інстанції, продовжуючи обвинуваченому строк запобіжного заходу, безпідставно не дав оцінки наявності обґрунтованої підозри щодо її підзахисного ОСОБА_8 та тому, що прокурором в супереч ст. 184 КПК України до клопотання не додано матеріалів, якими він обґрунтовує свої доводи, чим суд допустив неповноту судового розгляду.

Також, суд першої інстанції істотно порушив вимоги КПК України, оскільки безпідставно не закрив кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування цьому, захисник звертала увагу на те, що обвинувальний акт до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшов 23.12.2021 року, тоді як строки досудового розслідування в цьому провадженні закінчились 04.10.2021 року.

Звертала увагу захисник і на порушення ст. 184 КПК України в якій визначено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому, захиснику не пізніше ніж за 3 години до розгляду клопотання. Зазначала, що розгляд клопотання прокурора судом першої інстанції був призначений на 13.00 год 16.08.2022 року. Однак, прокурор їй як захиснику обвинуваченого, надіслав клопотання без матеріалів якими обґрунтовує викладені в ньому доводи, о 12.35 год 16.08.2022 року, тобто не за 3 години, як того вимагає закон, а за 25 хвилин. Більше того, клопотання прокурора не підписано ЕЦП (електронним цифровим підписом), а тому визнати це офіційним документом не можна. В паперовому вигляді клопотання прокурором не надавалось.

Просила врахувати захисник і те, що 16.08.2022 року судді ОСОБА_1 , обвинувачений ОСОБА_8 заявляв письмовий відвід, який так і залишився без розгляду, що також свідчить про грубе порушення судом вимог КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави в розмірі до 700 тис грн, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення скарги захисника заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши доводи апелянта колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , в порядку ст.331 КПК України, норм КПК України в цілому було дотримано.

Так, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на те, що суд безпідставно не дав оцінки наявності обґрунтованої підозри щодо її підзахисного ОСОБА_8 та тому, що прокурором в супереч ст. 184 КПК України до клопотання не додано матеріалів, якими він обґрунтовує свої доводи, чим суд допустив неповноту судового розгляду.

Такі висновки захисника колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри доведена при обранні йому запобіжного заходу. На даний час, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 стороною обвинувачення спрямовано до суду, де триває розгляд по суті пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення у вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

При цьому, суд вирішуючи питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу, виходить з тих обставин, чи існують підстави не для взяття особи під варту, а чи не зменшилися та чи не відпали потреби у триманні такою особи в умовах ізоляції від суспільства з метою забезпечення належного розгляду справи.

Тому колегія суддів не вбачає підстав погодись з твердженнями апелянта про неповноту судового розгляду.

Щодо висновків захисника про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги КПК України, оскільки безпідставно не закрив кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, так як обвинувальний акт до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшов 23.12.2021 року, тоді як строки досудового розслідування в цьому провадженні закінчились 04.10.2021 року, то їх колегія суддів не може визнати такими, які в даному випадку впливають на вирішення питання доцільності продовження тримання особи під вартою, та вважає їх передчасними. Такі доводи захисту мають бути перевірені безпосередньо в ході судового розгляду при безпосередньому дослідженні доказів та документів, що стосуються строків досудового розслідування даного провадження.

При цьому, по при доводи сторони захисту, колегія суддів вважає доведеними прокурором продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України і продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання вартою, на даному етапі судового розгляду є обґрунтованим та виправданим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, який відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Одночасно з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене та його розгляд триває.

Щодо тверджень захисника про порушення прокурором ст. 184 КПК України в якій йдеться про строки вручення клопотання про продовження особі запобіжного заходу, то колегія суддів зазначає, що дійсно вбачається формальне порушення строків вручення клопотання, однак ці обставини не можуть бути безпосередньою підставою для відмови судом прокурору в розгляді клопотання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Разом з тим, попри висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає слушними доводи захисника в частині тривалого перебування обвинуваченого під вартою, а тому, погоджується з позицією сторони захисту щодо застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , однак не як самостійний вид запобіжного заходу, а такий, що йде в сукупності із запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 02.07.2021 року до ЄРДР за № 0000469 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та в цей день о 23:00 ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК, а 03.07.2021 йому вручене повідомлення про підозру.

05.07.2021 року слідчим суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду справи обвинуваченому ОСОБА_8 неодноразово продовжувався.

Підставами цього, стали підозра, визнана судом обґрунтованою, наявність передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Продовжуючи обвинуваченому строк дії запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції також виходив із заявлених стороною обвинувачення ризиків , які на час розгляду клопотання зменшились та з трьох, попередньо заявлених (передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) залишилось два передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховування обвинуваченого від суду, та ризик незаконного впливу на свідків, які безпосередньо судом ще не допитувались.

Крім цього, як на підставу для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави, прокурором вказано і сама тяжкість кримінального правопорушення, що ставиться ОСОБА_8 в провину.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо можливості застосувати до обвинуваченого за вчинення тяжкого кримінального правопорушення та який тримається під вартою, альтернативного запобіжного заходу колегія суддів враховує практику ЄСПЛ.

Так,за практикою Європейського суду з прав людини, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»),

Згідно практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.201 Ороку у справі «Хайредінова проти України».

Зазначене кореспондується і зрішенням ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії», в якому зазначається: «Суд повторює, що збереження обґрунтованої підозри стосовно того, що заарештована особа вчинила злочин, є умовою sine qua non законності подовження строку її тримання під вартою. Проте через певний час однієї цієї умови вже недостатньо. У таких випадках Суд повинен встановити, чи подальше позбавлення волі було вмотивоване іншими підставами, наведеними судовими органами. Якщо такі підстави були «істотними» і «достатніми».

«Розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (див. рішення у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) від 26 черв% ня 1991 року, Серія А, № 207, п. 51; також див. справи «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) від 8 лютого 2005 року, № 45100/98, п. 102; «Гораль проти Польщі» (Goral v. Poland) від 30 жовтня 2003 року, № 38654/97, п. 68; «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 липня 2001 року, № 33977/96, п. 81).».

Крім того, «суд підкреслює, що пункт 3 статті 5 Конвенції зобов`язує органи влади при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого з-під варти або подовження строку тримання під вартою розглянути можливість застосування альтернативних заходів забезпечення участі обвинувачуваного в судовому розгляді».

Особливість рішення про тримання під вартою (як і будь-якого рішення про застосування тимчасових заходів) полягає в тому, що з часом його легітимність зменшується і наближається до нуля, що вимагає періодичного перегляду обґрунтованості тимчасового заходу.

Враховуючи наведене, і ті обставини, що ОСОБА_8 тримається під вартою понад рік, при цьому, він хоча і обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину ч.3 ст.286-1 КК України, однак цей злочин не є умисним, а вчинений з необережності, обвинувачений є особою похилого віку 1961 р.н., він має сталі соціальні зв`язки, має сім?ю, до затримання офіційно працював, тому, колегія суддів вважає, за таких обставин, розглянути можливість застосування альтернативних заходів забезпечення участі обвинувачуваного в судовому розгляді.

Так, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. При цьому, в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, наслідком якого є загибель людини, а тому, з урахуванням п. 2 ч.4 ст. 183 КПК України, визначення обвинуваченому поряд із запобіжним заходом - тримання під вартою, права внести заставу, покладається виключно на розсуд суду, з урахуванням всіх обставин справи.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, в сукупності з доводами апеляційної скарги сторони захисту, а також зважаючи на термін тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, керуючись п. 4 ч.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою, зважаючи на встановлені вище обставини, в тому числі на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри та існування заявлених прокурором ризиків, частково задовольнити клопотання прокурора та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід - тримання під вартою з правом внесення застави.

Так, ч. 5 ст. 182 КПК України регулює розміри застави, яку може визначити суд та надає суду можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених ч.5 ст. 182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, призначити їй розмір, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з матеріалів справи, а також оцінюючи їх в своїй сукупності, колегія суддів враховує тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, наслідки які від нього настали та вважає за необхідне визначити для обвинуваченого ОСОБА_8 заставу у розмірі саме 300 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 752 400 грн.

Крім цього, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого колегія суддів також вважає за необхідне покласти на ОСОБА_8 виконання передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.08.2022 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою до 14 жовтня 2022 року.

Визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 752 400 (сімсот п`ятдесят дві тисячи чотириста) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок для внесення застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого, щодо якого винесено заставу, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави з дня її внесення.

Роз`яснити, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на вказаний розрахунковий рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі Сумського СІЗО чи іншого місця тимчасового утримання обвинуваченого.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з під варти та повідомити письмово Конотопський міськрайонний суд Сумської області, прокурора та слідчого.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому що у разі не виконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини неявки або якщо порушить покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника - прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4