Номер провадження: 11-сс/813/1357/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2021 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001142 від 17 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали визначено до 17 жовтня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є такою, що суперечить Конституції України та Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Зокрема, апелянт стверджує, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, оскільки слідчий не роз`яснив підозрюваному його права, відповідно до ч.2 ст.276 КПК України.

Також захисник вважає, що слідчим суддею надано невірну оцінку існування ризиків у цьому кримінальному провадженні.

Так, ризик переховування спростовується тим, що підозрюваний неодноразово самостійно з`являвся в судові засідання слідчого судді, не був затриманим, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, а сама тяжкість інкримінованого злочину не може слугувати підставою застосування запобіжного заходу.

Ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження слідчим суддею невмотивовано, незважаючи на те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував збитки на поховання, матір загиблого не має жодних претензій.

Крім того, захисник посилається на те, що його клієнт у цьому ДТП є потерпілим, а посилання слідчого у клопотанні на неодноразове притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності не відповідають положенням ст.39 КУпАП.

Також, на думку апелянта, у клопотанні слідчого та в оскарженій ухвалі не обґрунтовано необхідність строку дії запобіжного заходу на шістдесят днів.

Позиції учасників апеляційного провадження

Підозрюваний ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальний процесуальним законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався визначений у передбаченому законом порядку суд при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Згідно із ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Аналіз норм КПК України дає підстави дійти до висновку про те, що КПК України оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».
Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».
Відповідно до п.3) ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК України передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».
Стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).
Аналогічно, в п.175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.
Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга яких надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Крім того, відповідно до п.73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.
Стандарт переконання «обґрунтована підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.
При цьому, на етапі досудового розслідування слідчий суддя неуповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, погоджується із висновком слідчого судді, що у даному випадку зібрані під час досудового розслідування докази відповідають мінімальному стандарту «достатніх підстав», передбачених п.3) ч.1 ст.276 КПК України, відтак, повідомлена ОСОБА_11 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є обґрунтованою.
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_11 , зважаючи на той факт, що останній самостійно до органу досудового розслідування не прибув, а також на покарання, яке загрожує підозрюваному у разі скерування обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні до суду першої інстанції та визнання його винуватим у інкримінованому йому злочині.
Таким чином, у цьому кримінальному провадженні наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Разом з цим, апеляційний суд вважає необґрунтованим ризик незаконного тиску на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу не вказано та конкретизовано можливість ОСОБА_11 , якою по суті і є ризик, поза процесуального тиску на інших учасників кримінального провадження.
При цьому, дослідженні матеріали кримінального провадження не містять протоколів допиту свідків, потерпілих.
Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про відсутність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, прокурор не довів, у чому полягає можливість підозрюваного на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тому ризик, передбачений п.4) ч.1 ст.177 КПК України, також є необґрунтованим.
Разом з цим, за результатами дослідження матеріалів за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов переконання, що правильним є висновок слідчого судді щодо відсутності ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується вперше, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення в клопотанні слідчого необґрунтована та прокурором у судовому засіданні слідчого судді та апеляційного суду не доведена.
Також апеляційний суд констатує, що слідчим суддею виконано вимоги ст.178 КПК України та враховано, що: ОСОБА_11 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, проживання, середню освіту, позитивно характеризується за місцем проживання.
Водночас, апеляційний суд враховує, що підозрюваний ОСОБА_11 самостійно з`явився у судове засідання апеляційного суду, відомостей щодо порушення покладених на нього обов`язків щодо виконання умов застосування обраного запобіжного заходу апеляційному суду не надано, що також вказує на дієвість застосованого запобіжного заходу.
За таких обставин та враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, недоведеності ризиків, передбачених п.3)-5) ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси обґрунтовано прийшов до переконання, що у цьому випадку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на цьому етапі кримінального провадження.
Відповідно до положень п.1) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Таким чином, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого суді Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2021 року без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2021 року , якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4