УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту грошових коштів, які належать ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,що знаходяться на банківських рахунках, відкритих в ПАТ «Банк Камбіо», звернувся адвокат ОСОБА_3 .
На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що СУ ФР ГУДФС у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 за ст. 2181 КК України, у якому 21.12.2016 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/44571/16-к) накладений арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, які належать, серед іншого, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
У подальшому рішенням слідчого від 19.11.2018 вказане вище кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Водночас, слідчим не вирішено питання щодо скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що свідчить про обмеження прав власників майна, що піддане арешту.

У зв`язку з цим заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа № 761/44571/16-к), оскільки у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

У судове засіданні представник власників майна та власники, не прибули, подали заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Слідчий СУ ФР ГУДФС у м. Києві, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду клопотання належним чином, до суду не прибув.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження нерухомим майном.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення такими повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Як встановлено під час розгляду клопотання, СУ ФР ГУДФС у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа 761/44571/16-к) накладений арешт на грошові коштів, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих в ПАТ «Банк Камбіо», таналежать ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з метою забезпечення їх збереження як речових доказів.

У подальшому 19.11.2018 рішенням слідчого ГСУ НП України вказане кримінальне провадження закрите, однак застосовний захід забезпечення кримінального провадження не скасований, що перешкоджає реалізації прав власників грошових коштів.

У силу ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається у порядку ст. 174 КПК.

Відповідно до ст. 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, який згідно з ч. 1 ст. 170 КПК полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

У силу ч.1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Так, постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_8 від 19.11.2018 кримінальне провадження № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 закрито у зв`язку з відсутністю події вказаного кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що перебування майна під арештом після закриття кримінального провадження суперечить положенням чинного законодавства щодо охорони права власності відповідної особи.
Сукупність вищезазначеного свідчить про обґрунтованість клопотання, що є підставою для його задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 9, 16,100, 131, 170, 171, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа № 761/44571/16-к), на:
- грошові кошти ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Камбіо» (МФО 380399);
- грошові кошти ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ «Банк Камбіо» (МФО 380399);
- грошові кошти ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ), які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_6 в ПАТ «Банк Камбіо» (МФО 380399);
- грошові кошти ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ), які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_8 в ПАТ «Банк Камбіо» (МФО 380399).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1