Справа № 752/5827/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2364/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 01.03.2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вершиново-Муравейка Куликівського району Чернігівської області, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину, та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які на нього покладає суд, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 17.10.2019 року приблизно о 21 год. 10 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у четвертій смузі проїзної частини вулиці Академіка Заболотного зі сторони Дніпровського шосе в напрямку проспекту Академіка Глушкова в м. Києві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», що розташований навпроти АЗС «АМІС» за адресою: м. Київ вул. Пирогівський шлях, 158/1, ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 1.3,1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 ПДР України, відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків, не зменшив швидкість та не зупинився, і як наслідок, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по вище зазначеному пішохідному переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді множинних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.3,1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.
Тобто, ОСОБА_7 визнається винним за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та пом`якшити покарання, не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наявні підстави для пом`якшення покарання в частині призначення додаткового покарання. Зазначає, що він частково вже відшкодував шкоду потерпілій і в подальшому на добровільній основі буде відшкодовувати збитки потерпілій, однак йому потрібно мати можливість керувати транспортними засобами, оскільки він постійно працює водієм, хоча і без належного оформлення трудових відносин у зв`язку з його пенсійним віком. Вказує, що саме така робота дозволить йому повністю відшкодувати потерпілій шкоду та при цьому не втратить кошти для власного існування, а позбавлення його права керувати транспортним засобом може поставити його та його сім`ю в скрутне матеріальне становище та позбавить можливості заробляти кошти.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.
Перевіряючи обґрунтованість судом першої інстанції призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо даного основного виду та розміру покарання ОСОБА_7 , оскільки таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, а також рішення щодо звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України та покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Разом з тим, колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку суду та вважає наявність достатніх підстав для скасування додаткового покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Санкція частини другої статті 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер, відтак питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.
Як було встановлено в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , який є пенсіонером, працевлаштувався для того, щоб відшкодувати шкоду потерпілій стороні, вчинив усі залежні від нього дії для спокутування своєї вини як в матеріальному так і в моральному плані, щиро розкаявся у вчиненому, також враховано думку потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_7 права керування транспортним засобом, таким чином відсутність у потерпілого претензій матеріального і морального характеру, також враховано, що обвинувачений раніше не судимий. Також слід зважати, обвинувачений є пенсіонером та можливості у працевлаштуванні у нього обмежені, а позбавлення права керувати транспортним засобом поставить обвинуваченого у тяжке становище, оскільки його трудова діяльність пов`язана із використанням транспортного засобу та саме завдяки транспортному засобу ОСОБА_7 має можливість відшкодовувати шкоду потерпілому.
Також колегія суддів зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
На думку колегії суддів, з урахуванням зазначених обставин в сукупності, а також з урахуванням щирості каяття обвинуваченого, його поведінки, відшкодування шкоди та відсутності претензій зі сторони потерпілого, а також, що ОСОБА_7 вчинив злочин вперше та враховуючи індивідуалізацію покарання, вказані обставини дають підстави для призначення обвинуваченому основного покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Оцінивши наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що є підстави для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання та приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року щодо ОСОБА_7 посилання суду на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: