Справа №: 398/5446/21
провадження №: 1-кс/398/1080/21
УХВАЛА
Іменем України

"01" грудня 2021 р.

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Олександрійського РВП ГУГП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001517 від 04.11.2021 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд накласти арешт на полімерний пакет із зіп-застібкою, всередині якої знаходилась кристалічна речовина білого кольору, який був вилучений в ході проведення обшуку домоволодіння та господарських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання слідчий мотивує тим, що у провадженні СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001517 від 04.11.2021 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

25.11.2021 року в період часу з 07:48 по 09:12 проведено обшук домоволодіння та господарських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та вилучення вогнепальної зброї, вибухових речовин чи пристроїв та бойових припасів, де в гаражному приміщенні, а сме в транспортному засобі Volkswagen Passat, держаний номерний знак НОМЕР_1 , в передній панелі (консолі) виявлено полімерний пакет із зіп-застібкою, всередині якої знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яку вилучено та запаковано до спеціалізованого пакету НПУ INZ №2013385.

У судовому засіданні слідчий СВ клопотання підтримав та просив задовольнити.

Заслухавши слідчого СВ та дослідивши матеріали, що додані до клопотання, слідчим суддею встановлено наступне.

Слідчим відділом Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001517 від 04.11.2021 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 03.11.2021 року до ЧЧ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_4 на території гаражного кооперативу № НОМЕР_2 , в гаражному приміщенні № НОМЕР_3 в м. Олександрія зберігає вибуховий пристрій схожий на гранату. Також, встановлено, що ОСОБА_4 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 може незуконно зберігати бойові припаси.

25.11.2021 року у період часу з 07:48 до 09:12 проведено обшук домоволодіння та господарських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та вилучення вогнепальної зброї, вибухових речовин чи пристроїв та бойових припасів, де в гаражному приміщенні, а сме в транспортному засобі Volkswagen Passat, держаний номерний знак НОМЕР_1 , в передній панелі (консолі) виявлено полімерний пакет із зіп-застібкою, всередині якої знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яку вилучено та запаковано до спеціалізованого пакету НПУ INZ №2013385.

Постановою слідчого від 26.11.2021 року вказані вилучені речі, а саме: полімерний пакет із зіп-застібкою, всередині якої знаходилась кристалічна речовина білого кольору, який запаковано до спеціалізованого пакету НПУ INZ №2013385, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №006175 від 04.11.2021 року, за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

За змістом ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ч. 2 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ст. 132 КПК України застосування арешту майна не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Норми ст. 98 КПК України вказують, що речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно п. 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При вирішенні питання щодо арешту майна та для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, врахував правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для сторін кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено перелік і види майна, що належить арештувати.

Слідчий у клопотанні просить накласти арешт на полімерний пакет із зіп-застібкою, всередині якої знаходилась кристалічна речовина білого кольору, при цьому у клопотанні не вказано, та крім іншого, з матеріалів клопотання не вбачаєтьсяі індивідуальні ознаки даного пакету та речовини, яка перебуває в ньому.

Відсутність у клопотанні індивідуальних ознак майна, позбавляє можливості визначити порядок виконання ухвали, проведення конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0001517 від 04.11.2021 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення.

Власник або володілець майна, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, згідно ст. 174 КПК України.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_6 НЕРОДА