КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28.10.2021 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та накладено арешт з метою збереження речових доказів на тимчасово вилучене 27.10.2021 майно ОСОБА_6 , а саме: автомобіль марки «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого без повідомлення та участі сторони обвинувачення, свідка ОСОБА_9 , а також власника транспортного засобу ОСОБА_6 , а тому останні не могли надати пояснень та доказів відшкодування потерпілому в повному обсязі всієї завданої матеріальної та немайнової моральної шкоди.
На переконання апелянта, транспортний засіб не є предметом кримінального правопорушення та не пов`язує кримінальне правопорушення з підозрюваним. Сума вилучених органом досудового розслідування грошових коштів в декілька разів перевищувала завдані збитки.
Крім того, спірний транспортний засіб ретельно оглянутий працівниками поліції та сфотографований. Під час огляду не виявлено жодних слідів чи заборонених речей.
Арештований автомобіль належить ОСОБА_6 , а не підозрюваному, та використовувався лише для пересування, а тому, на думку захисника, він не має жодної доказової сили у даному кримінальному провадженні.
Захисник зазначав, що у органу досудового розслідування відпала підстава утримувати вилучене майно, оскільки 01.11.2021 потерпілому ОСОБА_10 повернуто всю суму викрадених грошових коштів, а також відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду.
Кримінальне правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у даному провадженні, не передбачає спеціальної конфіскації майна та конфіскацію майна.
Крім того, за зберігання вилученого автомобіля держава витрачає зайві кошти з державного бюджету, що, на думку апелянта, є недоречним.
Також, апелянт вказував на те, що про наявність оскаржуваної ухвали йому стало відомо 08.11.2021-09.11.2021 від старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 .
Прокурор у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
06.12.2021 від прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю процесуального керівника в іншому судовому засіданні.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти розгляду клопотання у відсутності прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який повторно не прибув у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчим відділом Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001304 від 26.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно даних клопотання, 26.10.2021 до Обухівського районного управління поліції в Київській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на територію фермерського господарства, директором якого являється ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , заїхав автомобіль марки «Range Rover», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , з якого вийшли невідомі три особи чоловічої статті, та під час того як заявник спілкувався із двома особами, третя особа із автомобіля, що належить ОСОБА_10 , викрала грошові кошти у сумі 250000 грн. та 7 000 тисяч доларів США.
26.10.2021 до СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого ВКП Обухівського РУП ГУН1І в Київській області, про те, що в ході виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України у кримінальному провадженню № 0001304 від 26.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по факту таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням, використовуючи інформаційно - аналітичний комплекс «Безпечна Київщина», та аналізуючи фіксацію автомобіля марки «Range Rover», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , було встановлено, що на вказаному автомобілі встановлено номерні знаки, що належать іншому автомобілю (навіси), в подальшому встановлено, що на вказаному автомобілі встановлені номерні знаки НОМЕР_1 .
У ході безперервного переслідування автомобіля марки «Range Rover», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вказаний автомобіль було доведено до паркінгу ТРЦ «Квадрат», котрий розташований за адресою: м. Київ, бульвар Перова, 36. Під час візуального спостереження з автомобіля вийшло троє чоловіків, візуально схожих за описом, котрий назвав ОСОБА_10 , в подальшому кожен із вище вказаних осіб направився до свого місця проживання.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 27.10.2021, під час проведення огляду місці події, за адресою: місто Київ, бульвар Перова, 36 було виявлено та вилучено автомобіль марки «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .
Постановою старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 від 27.10.2021 автомобіль марки «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001304 від 26.10.2021.
28.10.2021 старший слідчий СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Обухівського районного суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в якому просила накласти арешт з метою збереження речових доказів на тимчасово вилучене 27.10.2021 майно ОСОБА_6 , а саме: автомобіль марки «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28.10.2021 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт з метою збереження речових доказів на тимчасово вилучене 27.10.2021 майно ОСОБА_6 , а саме: автомобіль марки «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт наавтомобіль марки «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з тих підстав, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001304 від 26.10.2021.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, пошкоджене, зіпсоване.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що транспортний засіб «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , не відповідає критеріям речових доказів, та не містить на собі сліди злочину, є безпідставними.

Як убачається із викладених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування встановлюються обставини викрадення у потерпілого грошових коштів невідомими особами, які пересувались на автомобілі «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність на даному етапі досудового розслідування підстав для обґрунтованого припущення, що вищевказаний автомобіль відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання апелянта про те, що автомобіль «Range Rover», модель «Land Rover» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_6 , який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання апелянта на те, що 01.11.2021 потерпілому ОСОБА_10 повернуто всю суму викрадених коштів та відшкодовано матеріальну і моральну шкоду, підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування, та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на транспортний засіб.
Доводи апеляційної скарги про те, що кримінальне правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, не передбачає спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт на автомобіль у даному судовому провадженні накладено саме з метою збереження речових доказів, яка є самостійною підставою для арешту майна з переліку таких підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без повідомлення власника майна та його захисника, не можуть бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді з огляду на положення ст. 172 КПК України, відповідно до якої, слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3