Справа № 216/3387/21
Провадження № 1-кс/216/2425/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 липня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000013 від 08 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вдруге звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову дізнавачки ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, яку мотивував таким.

Сектором дізнання Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за його заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 27 травня 2020 року, відомості за якою були внесені до ЄРДР лише на підставі ухвали слідчого судді від 10 червня 2020 року, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000013 від 08 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.

30 квітня 2021 року він звернувся до дізнавачки ОСОБА_4 з клопотанням про залучення його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Постановою дізнавачки СД Криворізького РУП ОСОБА_4 від 03 травня 2021 року у визнанні скаржника потерпілим у кримінальному провадженні було відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2021 року за його скаргою зазначену постанову дізнавачки було скасовано.

Однак постановою від 09 липня 2021 року дізнавачка ОСОБА_4 , не виконавши ухвалу слідчого судді, повторно відмовила у визнанні скаржника потерпілим у вказаному провадженні, оскільки не встановила факту завдання останньому будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України.

Скаржник вважає таку постанову незаконною, невмотивованою та передчасною, оскільки з огляду на ч. 2 ст. 55 КПК України він вже є потерпілим як особа, яка подала заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. Крім того, обмежившись лише його допитом і не провівши жодних слідчих дій, дізнавачка дійшла хибного висновку про недоведеність спричинення йому жодної шкоди за наявності підробки його підпису в технічній документації на землю, внаслідок чого він наразі позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою біля його будинку. Такі обставини, на думку скаржника, свідчать про завдання йому як моральної, так і майнової шкоди у вигляді вартості спірної частини земельної ділянки. Однак наведених обставин дізнавачка при винесенні оскаржуваної постанови до уваги не взяла.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив скасувати зазначену постанову дізнавачки ОСОБА_4 з підстав її невідповідності вимогам ст. 110 КПК України.

Представник скаржника - адвокат ОСОБА_5 подав слідчому судді заяву про розгляд скарги за його та скаржника відсутності, в якій одночасно просив задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Дізнавач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась та матеріали кримінального провадження слідчому судді не надала, повідомивши в телефонному режимі про закриття вказаного кримінального провадження та направлення його матеріалів до прокуратури.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що дізнавачем сектору дізнання Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000013 від 08 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.

Відомості про це кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за відповідною заявою ОСОБА_3 про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення шляхом підробки його підпису в технічній документації, чим наразі істотно порушуються його права на користування прилеглою до належного йому будинку земельною ділянкою. При цьому такі відомості за заявою скаржника були внесені до ЄРДР лише після оскарження ним відповідної бездіяльності органу досудового розслідування до слідчого судді та постановлення останнім ухвали від 10 червня 2020 року про задоволення скарги ОСОБА_3 і зобов`язання суб`єкта оскарження внести відомості за його заявою до ЄРДР.

Разом з тим 30 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до дізнавачки ОСОБА_4 з заявою про залучення його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Постановою дізнавача СД Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 03 травня 2021 року у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні було відмовлено з посиланням на положення ч. 1 ст. 55 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2021 року за скаргою ОСОБА_3 зазначену постанову дізнавачки було скасовано з підстав недостатньої вмотивованості такого процесуального рішення.

Постановою дізнавача СД Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 липня 2021 року у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні було повторно відмовлено у зв`язку з не встановленням факту завдання йому моральної, фізичної або майнової шкоди.

Оцінивши правомірність повторно прийнятого дізнавачем рішення про відмову у визнанні потерпілим, слідчий суддя дійшов висновку, що таке рішення дізнавача не в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень чч. 1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому ч. 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У даному контексті слід зауважити, що «очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження та внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. З цього випливають такі вимоги: причина (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку в часі, але і викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідком, якщо воно з неминучістю викликає настання цього наслідку.

Також наведена норма процесуального закону є загальною та не пов`язує набуття статусу потерпілого в кримінальному провадженні з певним розміром чи ступенем тяжкості завданої фізичній особі шкоди незалежно від її виду. Разом з тим при визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути спричинена особі безпосередньо кримінальним правопорушенням, а також враховувати, що факт заподіяння такої шкоди може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду.

Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт, зокрема, наявність події кримінального правопорушення, шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву, а також причинний зв`язок між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення їй якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди, оскільки, зокрема, і фізична, і моральна шкода тісно між собою пов`язані.

Водночас вказана норма закону передбачає для набуття особою статусу потерпілого одночасної сукупності таких умов як завдання їй злочином відповідної шкоди та подання заяви про вчинення щодо неї злочину або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, зважаючи на наведені положення закону та обставини цієї справи, слідчий суддя не може повністю погодитись з висновком дізнавача, який містяться в оскаржуваній постанові.

За ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого та несе відповідальність за законність і своєчасність здійснення дізнання.

Згідно із ч. 5 ст. 110 КПК України постанова дізнавача складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Проте оскаржувана постанова не повністю відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки дізнавачка, виклавши у цій постанові зміст обставин, повідомлених скаржником у своїй заяві про злочин та під час його допиту, у тому числі твердження останнього про завдання кримінальним правопорушенням істотної шкоди його законним правам та інтересам, у наступному абзаці свого процесуального рішення дійшла суперечливого висновку попередньо викладеному про відсутність (не встановлення нею) факту завдання скаржнику шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, без зазначення будь-яких мотивів та обґрунтування такого висновку, а також без з`ясування в заявника конкретного виду (видів) шкоди, заявленої ним як завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в чому саме така полягає та з чого складається, адже таких відомостей оскаржувана постанова не містить.

З огляду на викладене слідчий суддя знову погоджується з аргументами скаржника про недостатню вмотивованість прийнятого дізнавачем процесуального рішення, правомірність якого перевіряється в межах розгляду цієї скарги.

Отже, за відсутності належного обґрунтування своїх висновків, яких дізнавачка дійшла при винесенні оскаржуваної постанови, а також достатніх підстав для застосування в даному випадку положень ч. 5 ст. 55 КПК України, визнати таке рішення обґрунтованим і вмотивованим не можна.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу ОСОБА_3 задовольнити та скасувати оскаржувану постанову дізнавачки про відмову у визнанні його потерпілим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - задовольнити.

Постанову дізнавача сектору дізнання Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 09 липня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000013 від 08 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, - скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1