УХВАЛА

31 серпня 2021 рокум. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУ НП в рівненській області від 25.06.2021 року, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУ НП в рівненській області від 25.06.2021 року.
В скарзі зазначає, що 05.07.2021 року отримано постанову дізнавача Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 25.06.2021 року про закриття кримінального провадження.
Вважає, що постанова про закриття кримінального провадження не вмотивована та не обґрунтована належним чином, висновок про наявність цивільно-правових відносин суперечить нормам цивільного законодавства.
З постанови вбачається, що дізнавачем не з`ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження.
Як слідує із змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження, в і досудового розслідування, встановлено відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Однак, такий висновок дізнавача є неповним, оскільки в кримінальному провадженні досліджувалися всі обставини наявності чи відсутності даного злочину в діях особи на яку вкаував ОСОБА_3 ..
В постанові про закриття провадження дізнавач посилався лише на наявність цивільно - правових відносин. При цьому не посилається в постанові на будь-яку встановлену обставини кримінального провадження які спростовують підозру винній особі, зокрема, пояснення осіб, свідків, відсутні інші посилання на здобуті докази які вказують на необхідність закриття провадження.
Отже, закриваючи кримінальне провадження дізнавач не дослідив всіх обставин які стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР .
Проте, цих вимог закону дотримано не було, в зв`язку з чим прийнята постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
Представника заявника адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила їх задоволити.
Дізнавач в судове засідання не з`явився, про час місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки до суду не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Як встановлено в судовому засіданні, що в провадженні дізнавача Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 20.08.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
25.06.2021 року дізнавачем Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 20.08.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
В обґрунтуванні своєї постанови дізнавач зазначила, що під час досудового розслідування не отримано достатніх доказів для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КІС України, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виникли суперечності при виконанні договірних зобов`язань. В таких діях не вбачаються ознаки незаконного заволодіння майном шляхом обману чи зловживання довірою а натомість між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 мають місце цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.
Дізнавач Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 з моменту прийняття кримінального провадження за №0000113 від 20.08.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до свого провадження не зазначено в постанові, які саме слідчі дії проведені, не допитано ОСОБА_7 , не з`ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження.
У зв`язку з вище викладеним постанова дізнавача Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 25.06.2021 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, проведено необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі.
Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
У відповідності з вимогами п.2 ч.5ст.110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУ НП в рівненській області від 25.06.2021 року - задоволити.
Сасувати постанову дізнавача Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 25.06.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000113 від 20.08.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1