ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.09.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 від 06.05.2020 про закриття кримінального провадження №0002417 від 07.04.2020,
в с т а н о в и в:
07.09.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга на постанову слідчого від 06.05.2020 про закриття кримінального провадження №0002417 від 07.04.2020.
В обґрунтування своїх доводів адвокат вказує, що слідчим не забезпечено повного та неупередженого розслідування справи, постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам КПК України, а тому просить оскаржувану постанову скасувати.
Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином. До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в якому останній просить розглянути скаргу за його відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.
Представник Оболонського УП ГУНП у м. Києві у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
Частиною 3 ст. 306 цього Кодексу передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та матеріали закритого кримінального провадження №0002417, копію постанови слідчого Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 від 06.05.2020 про закриття кримінального провадження №0002417, долучену до матеріалів скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізначава, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Згідно п. 3 вказаної норми процесуального закону на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 по справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19) зазначила, що окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
Дослідивши матеріали закритого кримінального провадження №0002417, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу V «Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України», затвердженої Наказом МВС України від 14.04.2016 №296 (далі Інструкція №296), видача з архіву органу досудового розслідування кримінальних проваджень, у яких прийнято рішення про закриття, здійснюється особою, відповідальною за їх зберігання, за письмовою вказівкою керівника органу досудового розслідування (особи, яка виконує його обов`язки), серед іншого, у випадках витребування кримінальних проваджень слідчим суддею, судом.
Контроль своєчасності здачі до архіву підрозділів інформаційно-аналітичного забезпечення закритих кримінальних проваджень відповідно до абз. 3 підпункту 12 пункту 4 розділу V «Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.07.2017 №570, покладено на начальника слідчого відділу територіального (відокремленого) підрозділу Національної поліції України.
Пунктом 3 розділу V Інструкція №296 визначено, що надсилання виданого з архіву кримінального провадження ініціатору письмового запиту здійснюється в порядку, установленому пунктом 5 розділу II цієї Інструкції, відповідно до якого кримінальне провадження перед надсиланням повинно бути належним чином оформлене: містити внутрішній опис документів, пронумеровані аркуші, бути прошитим та скріпленим печаткою. На зворотному боці останнього аркуша кримінального провадження слідчий (дізнавач), який його оформив, ставить свій підпис із зазначенням своєї посади, дати, кількості підшитих у томі аркушів (цифрами та словами).
При цьому, надані на вимогу слідчого судді матеріали кримінального провадження не відповідають зазначеним вимогам, а також не містять оригіналу прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження, яке є предметом оскарження даної скарги.
Разом із тим, розгляд скарги на дії слідчого, прокурора здійснюється у порядку, встановленому для судового розгляду (ч. 1 ст. 306 КПК України) під час такого розгляду підлягає застосуванню і принцип змагальності, встановлений ст. 22 цього Кодексу.
Тобто, з огляду на особливості оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, встановлені главою 26 КПК України, зазначений принцип передбачає самостійне відстоювання заявником та стороною обвинувачення (бездіяльність якої оскаржується до слідчого судді) їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Процесуальна рівність (засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом) забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Для кожної людини у правовій державі насамперед важливо мати доступ до правосуддя і можливість вільно, швидко, безперешкодно реалізувати право на судовий захист.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово посилається на принцип рівності перед законом і судом, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі, у розумінні «справедливого балансу» між сторонами, вимагає щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Надточій проти України» від 15.05.2008, «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993, «Анкерль проти Швейцарії» від 23.10.1996, «Авотіньш проти Латвії» від 23.05.2016).
Будучи неодноразово повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги уповноважений слідчий у кримінальному провадженні №0002417, рішення про закриття якого є предметом оскарження, в судове засідання не прибув, тобто не скористався своїм правом на самостійне відстоювання своєї правової позиції та не довів перед слідчим суддею законність прийнятого процесуального рішення у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи таку позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя, здійснюючи у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, способи якого обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»), розглянувши питання винесене на його розгляд учасником кримінального провадження, дослідивши надану на обґрунтування скарги адвокатом ОСОБА_3 копію оскаржуваної постанови отриману в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 284 КПК України, вважає, що відсутність в матеріалах закритого кримінального провадження оригіналу постанови про закриття кримінального провадження №0002417 не є перешкодою для розгляду скарги, оскільки сторонами кримінального провадження не ставиться під сумнів факт закриття кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів скарги, а також матеріалів закритого кримінального провадження №0002417 СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві здійснювалось досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України.
06.05.2020 слідчим прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0002417 за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відповідно до статей 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.
Частиною 2 статті 9 цього Кодексу визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 5 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
При проведенні досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатніх, на їх переконання, для прийняття вмотивованого рішення.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Зі змісту ч. 1 ст. 40 КПК України слідує, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення чи самої події, то він має звернути увагу на те, щоб така постанова в обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено кримінальне правопорушення , та чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у його вчиненні.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним.
Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України» від 14.11.2013, «Мута проти України» від 31.07.2012, «Карабет та інші проти України» від 17.01.2013, «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011)
Приймаючи постанову від 06.05.2020 про закриття кримінального провадження, копію якої було отримано адвокатом ОСОБА_3 в електронному вигляді, слідчий посилається на те, що «вході досудового розслідування не отримано докази, які свідчили б про вчинення гр. ОСОБА_6 вищевказаного злочину», при цьому у мотивувальній частині постанови зазначає лише норми КПК України, які регулюють розумність строків у кримінальному провадженні.
Разом з тим, в ході дослідження матеріалів закритого кримінального провадження №0002417 слідчим суддею встановлено, що за весь час здійснення досудового розслідування кримінального провадження органом досудового слідства не було вчинено жодних дій, направлених на перевірку обставин, викладених заявником у заяві про вчинення кримінального правопорушення.
Підтвердженням указаних обставин є те, що матеріали закритого кримінального провадження №0002417 не містять доказів на підтвердженні вчинення будь-яких дій, направлених на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин можливої події кримінального правопорушення, оскільки містять у собі лише документи, долучені заявником до матеріалів кримінального провадження, а також копію процесуального рішення слідчого постанови про закриття вказаного кримінального провадження, яка є ідентичною за своїм змістом копії отриманою адвокатом ОСОБА_3 , яка була долучена ним до скарги.
З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим не було дотримано положень вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин.
Дослідивши оскаржувану постанову слідчого від 06.05.2020 про закриття кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що постанова слідчого, всупереч положенням ст. 110 КПК України не містить суті заяви особи, яка звернулась за захистом своїх прав, а також не містить відповідей на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, а містить лише посилання на норми закону, які регулюють розумність строків досудового розслідування. Крім того, постанова слідчого не містить переліку проведених в ході досудового розслідування слідчих (розшукових) та процесуальних дії, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про її формальність та невідповідність вимогам положень кримінального процесуального закону, а відтак скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
При цьому, з огляду на положення ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий суддя позбавлений можливості надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, однак вважає за необхідне роз`яснити, що орган досудового розслідування зобов`язаний провести такий комплекс дій, який виключав би будь-які сумніви, а зроблені ним висновки випливали б із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
Керуючись статтями 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.
Постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 від 06.05.2020 про закриття кримінального провадження №0002417 від 07.04.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, скасувати.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1