ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/4786/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

cлідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання в м. Києві клопотання заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення №1 Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 08.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003760, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Начальник слідчого відділення №1 Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва ОСОБА_7 , за погодженням з процесуальним керівником прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0003760, відомості про яке внесено до ЄРДР від 08.12.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0003760 від 08.12.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 08.12.2021 приблизно о 14 год. 20 хв., перебували за адресою: м. Київ, вул. Пасхаліна, 4/6, в цей час на узбіччі тротуарної доріжки вказаної адреси, раніше незнайомі йому працівники КП «Київблагоустрій», серед яких був ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , проводили відповідно до доручення департаменту міського благоустрою КМДА від 07.12.2021 №064-7689 та протоколу засідання робочої групи «Щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) МАФів» демонтаж (переміщення) автомагазинів (авто лавок) (припис про добровільний демонтаж №№ 2133752, 2133753, 2133754 від 01.20.2021).

Озирнувшись в бік працівників КП «Київблагоустрій», ОСОБА_9 побачив, як останні проводять демонтаж його автомагазинів, а саме автомобіля «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Mercedes» без номерного знаку, які завантажувались на службові автомобілі (кран маніпулятор) «IVECO», д.н.з НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , безпосередньо його автомобілів.

Будучи сильно обуреними діями працівників КП «Київблагоустрій», ОСОБА_9 став кричати раніше незнайомим працівникам КП «Київблагоустрій», в тому числі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , претензії необґрунтованого характеру, щоб ті негайно відійшли від його автомобілів, та їх не чіпали, оскільки він їх сам переставить в інше місце. У відповідь ОСОБА_12 , який був залучений до виконання вищевказаних робіт, став сперечатися з ОСОБА_14 , пояснюючи, що він виконує свої обов`язки, внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 керуючись раптовим виниклим умислом, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, почав висловлюватись брутальною лайкою в їх адресу.

З метою продовжити з`ясування стосунків, знаходячись за вищевказаною адресою ОСОБА_9 продовжив переслідувати працівників КП «Київблагоустрій». В цей час ОСОБА_15 та ОСОБА_16 приєдналися до ОСОБА_17 , і вони спільно продовжили усний конфлікт з працівникам КП «Київблагоустрій» в тому числі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Під час даного конфлікту у ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 виник раптовий злочинний умисел на умисне грубе порушення громадського порядку з мотивом явної неповаги до суспільства, що супроводжуватиметься особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, яке виразиться у застосуванні фізичного насильства до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яке виразилось в тому, що ОСОБА_15 , ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності і добропристойності, підбіг до потерпілого ОСОБА_12 та безпідставно, проявляючи особливу зухвалість, наніс один удар ногою в область спини, після чого швидко підбіг до ОСОБА_13 , де також, проявляючи особливу зухвалість, наніс один удар правою ногою в область спини, при цьому завдавши потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Продовжуючи далі свої хуліганські дії, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи при цьому явну неповагу до суспільства, проявляючи особливу зухвалість майже одночасно дістали з кишень свого одягу предмети схожі на ніж, стали їх демонструвати, тримаючи у руках, при цьому усно висловлювались про їх застосування, тим самим, створивши реальну загрозу для життя чи здоров`я працівників КП «Київблагоустрій», останні побачивши ножі, боячись можливого їх застосування, припинили демонтаж (переміщення) автомагазинів (авто лавок) (припис про добровільний демонтаж №№ 2133752, 2133753, 2133754 від 01.20.2021) відповідно до доручення департаменту міського благоустрою КМДА від 07.12.2021 №064-7689 та протоколу засідання робочої групи «Щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) МАФів».

В подальшому хуліганські дії ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 були припинені працівниками поліції.

ОСОБА_19 підозрюється у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, тобто злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що надають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_19 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до семи років, й вказані обставини можуть спонукати підозрюваного до втечі з метою уникнення покарання, адже підозрюваний є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки свідки надають покази, які у своїй сукупності підтверджують вину підозрюваного у вчиненні злочину, тому з метою уникнення відповідальності, або її пом`якшення, може здійснювати незаконний вплив на них, адже останні судом безпосередньо не допитані.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_19 та його захисник ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу, зважаючи, як на необгрунтованість та безпідставністю такого клопотання, так й підозри уцілому, із посиланням на незаконність дії працівників КП "Київблагоустрій". Як сам підозрюваний ОСОБА_19 , так і його захисник заперечили безпосередню участь ОСОБА_4 в подіях, які мали місце 08.12.2021, зазначивши, що він були лише їхнім свідком, ніяких активних дій він не вчиняв.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання слідчого, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, думку підозрюваного, його захисника, проаналізувавши надані стороною обвинувачення доказів підозри, у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 08.12.2021 о 14 год. 40 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

09.12.2021 ОСОБА_20 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Підозру вручено із залученням перекладача.

Наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами допитів свідків;

- протоколами допитів потерпілих;

- протоколами огляду місця події.

ОСОБА_19 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, надають підстави для обрання запобіжного заходу відносно такого підозрюваного, оскільки існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, адже судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991 року).

Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

При цьому слідчий суддя враховує те, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа та інші.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_21 кримінального правопорушення, а також ризиків, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в п.п.1, 3 ч. 1 цієї статті, що є підставою для застосування до нього запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду й розуміння наслідків покарання може вплинути на зміну його процесуальної поведінки.

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначені обставини у їх сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_19 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років, й вказані обставини можуть спонукати підозрюваного до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, адже підозрюваний є громадянином іншої країни, офіційно не працевлаштований, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останні судом не допитані, тому з метою уникнення відповідальності, або її пом`якшення, може здійснювати незаконний вплив на них.

Поряд з цим, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, уважає, що вони у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я; а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення у частині аргументації неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить єдиний аргумент, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.

За таких умов, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку із чим вважає, що на даному етапі потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (тримання під вартою), про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин слідчий суддя, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та безумовної недоведеності факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризикам, вважає за необхідне відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, однак застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічній час, із покладенням на нього обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.) терміном на два місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Також 10.12.2021 до провадження слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва надійшла вказана скарга, подана в порядку статті 206 КПК України.

Скарга вмотивована тим, що ОСОБА_16 був затриманий 08.12.2021 о 14 год. 40 хв., проте повідомлення про підозру в поручення статті 278 КПК України не було слідчим вручено протягом двадцяти чотирьох годин з моменту його затримання, всупереч цьому таке повідомлення було слідчим з перекладачем оголошено лише о 15 год. 10 хв. 09.12.2021, а озвучення про прав та обов`язків - о 15 год. 33 хв., у зв`язку із чим просить визнати тривання ОСОБА_18 з 14 год. 40 хв. 09.12.2021 назаконним та негайно звільнити його з-під варти.

Протокольною ухвалою слідчим суддею вирішено розгляд скарги проводити в одному судовому засіданні із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0003760, відомості про яке внесено до ЄРДР від 08.12.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У судовому засідання адвокат ОСОБА_5 , діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_19 скаргу захисника підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні скаргу не визнав, зважаючи на її необґрунтованість. Вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_20 оголошено о 14 год. 38 хв., про що зроблений відповідний запис, що спростовує доводи скаржника.

Слідчий суддя, заслухавши довода скарги адвоката, дослідивши матеріали поданої скарги та долучені до неї матеріали, приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУ Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесенро до ЄРДР № 0003760 від 08.12.2021 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до протоколу затримання від 08.12.2021 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України 08.12.2021 о 14 год. 40 хв.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Як вбачається із розписки про отримання повідомлення про підозру, підозрюваний ОСОБА_19 отримав повідомлення про підозру о 14 год. 38 хв., відповідно в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 278 КПК України, а тому доводи скарги не є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь - який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. ст. 208, 42 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Протокол затримання підозрюваного складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України, істотних порушень прав та свобод людини при затриманні, складанні такого протоколу відносно підозрбваного слідчим суддею не встановлено, підозрюваний наразі тримається під вартою на законних підставах, йому оголошено про підозру в межах строку, визначеного ч.2 ст. 278 КПК України, що підтверджується розпискою, підстав для його звільнення немає.

Таким чином слідчим суддею не встановлено обставин для задоволення скарги, поданої в межах ст. 206 КПК України.

У судовому засіданні захисником також в порядку ст. 206 КПК України заявлено усне клопотання про катування ОСОБА_4 , який, будучи доставленим до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, декілька годин очикував судового засідання в невеликому приміщенні автозаку, який не опалюється, при низькій температурі повітря.

З огляду на обгрунтування заявленого клопотання, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у ст. 1 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, вказується, що термін "катування" означає "будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне", і в цей термін не включаються тільки "біль або страждання, що виникли внаслідок лише законних санкцій, невіддільні від цих санкцій чи спричиняються ними випадково". При цьому підкреслено, що "ця стаття не завдає шкоди будь-якому міжнародному договору чи будь-якому національному законодавству, в яких є або можуть бути положення про більш широке застосування".

Згідно з приміткою до принципу 6 Зводу принципів захисту всіх осіб, що підлягають затриманню або ув`язненню в будь-якій формі термін жорстокі, нелюдські чи такі, що принижують гідність, види поводження або покарання повинен тлумачитися таким чином, щоби забезпечити, по можливості, найбільш широкий захист проти зловживань фізичного чи психологічного характеру, включаючи утримання затриманої чи ув`язненої особи в умовах, які позбавляють її, тимчасово або постійно, будь-якого із її природних почуттів: зору, слуху, просторової або часової орієнтації, та які можуть викликати стрес, почуття жаху чи неспокою, здатні принизити чи образити її, зломити її фізичний чи моральний опір.

В окремих актах Європейського суду зазначається, що до актів катування та іншого жорстокого, нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження треба відносити такі, як позбавлення сну, харчування і води, багатогодинне стояння біля стіни, одягання капюшонів, утримання в приміщенні з постійним та голосним звуком або у підвалі, де особа ризикує наразитися на небезпеку нападу щурів, розлучення матері з немовлям, поміщення здорової людини до психічно хворих тощо; надзвичайно жорстокою визнається затримка тривалістю в кілька років між винесенням та виконанням смертного вироку, коли держава не дотримується розумного строку для оскарження вироку і прийняття рішення про помилування; принижуючими гідність людини визнаються такі дії, як огоління голови, виставлення оголеної людини на очі інших людей, примушування одягатися так, щоби це викликало насмішки, примушування їсти неїстівні речовини тощо.

Оцінка акту як жорстокого, нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження залежить від сукупності таких обставин, як тривалість та інтенсивність відповідного поводження, його наслідки для здоров`я людини, стать, вік, попередній стан здоров`я та інші індивідуальні особливості потерпілого. Наприклад, у справі "Хохліч проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що в одиночній камері, де кілька місяців перебував заявник, яскрава лампа була увімкнена 24 години на добу, але, оскільки постійне світло не турбувало заявника, це не було розцінене як катування чи інше жорстоке поводження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях не визнав актами катування (нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження), зокрема: кількарічне невиконання судового рішення, винесеного на користь заявника; адміністративний арешт строком на сім діб з наступним утриманням заявника в камері, який був застосований на законних підставах.

Водночас, Європейський суд з прав людини визнав порушенням ст. 3 ("Заборона катування") Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: застосування фізичної сили до особи, позбавленої волі, яке не було вкрай необхідним через її власну поведінку і яке спричинило завдання кількох синців на тілі потерпілого; дев`ятимісячне утримання потерпілого у камерах, насичених тарганами, клопами і вошами, в яких на особу припадало від 1,3 до 2,5 м2, в яких через перевищення норм утримання потерпілий мусив розділяти ліжко з іншим затриманим і в яких було відсутнє достатнє світло; тривале утримання потерпілого під вартою в погано провітрюваній одиночній камері без доступу природного світла, де він був позбавлений контактів з іншими в`язнями та газет, іноді з позбавленням його необхідного лікування та їжі або з видачею їжі, непридатної для споживання; утримання в одиночній камері, де не вистачало світла, в якій не було можливостей дотримуватися гігієни (за відсутності туалету ув`язнений вимушений був користуватися відром), до того ж перед поміщенням до камери потерпілому примусово поголили голову; утримання засудженого до смертної кари (згодом - до довічного ув`язнення) у тісних камерах, природне освітлення до яких не потрапляло, майже за відсутності прогулянок і можливості зайнятися якоюсь діяльністю або контактувати з іншими людьми.

У міжнародному праві під катуванням розуміється завдання сильного болю чи страждань як фізичних, так і психічних, але катуванням не вважаються біль або страждання, які виникають лише в результаті законних санкцій, невіддільні від цих санкцій або викликаються ними випадково.

Ураховуючи зазначене, слідчий суддя не може розцінити кількагодинне перебування затриманого на законних підставах ОСОБА_4 в автозаці, як нелюдське поводження до нього або катування, у зв`язку з чим у задоволенні усного клопотання захисника в порядку ст. 206 КПК України слід відмовити за його необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 110, 176-178, 182, 183, 186, 193-197, 206, 369-372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_22 - адвоката ОСОБА_5 про незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

У задоволенні усного клопотання захисника ОСОБА_22 - адвоката ОСОБА_5 про нелюдське поводження (катування) в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

У задоволенні клопотання заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення №1 Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 08.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003760, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 58 (п`ятдесят вісім) днів, а саме до 05 лютого 2022 року.

Заборонити ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з 20-00 год. до 07-00 год.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження, за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності;

- носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки покладаються на ОСОБА_8 строком на 58 (п`ятдесят вісім) днів, який починається з моменту звільнення з-під варти.

Контроль за виконанням запобiжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим покласти на органи Національної поліції за мiсцем його проживання.

Звільнити ОСОБА_8 негайно з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляціна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 15.12.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1