Справа № 127/1493/21
Провадження №11-кп/801/1479/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2020 за № 0001266,
якою задоволено клопотання прокурора, продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 10.12.2021 до 07.02.2022 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та громадянки Азербайджанської Республіки, незаміжньої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15-ч.3 ст.303, ч.3 ст.303 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 303 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в зв`язку з тим, що вони обвинувачуються, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 303 КК України замах на втягнення особи в зайняття проституцією, вчинене повторно, організованою групою та за ч. 3 ст. 303 КК України сутенерство, вчинене повторно, щодо неповнолітнього, організованою групою. Наразі судове провадження у даному кримінальному провадженні не завершене, ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обох обвинувачених не зникли та не зменшились.
Зокрема, що стосується обвинуваченої ОСОБА_8 то сторона обвинувачення просить врахувати те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення тяжкого кримінального правопорушення та у разі доведення її вини в даному провадженні їй може бути призначено покарання у виді десяти років позбавлення волі, вона є організатором та лідером організованої групи, не має постійного місця проживання, роботи та будь-яких законних джерел доходу, а тому у разі зміни запобіжного заходу може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченої ОСОБА_8 ніж тримання під вартою, не може запобігти існуючим ризикам, а тому існують всі підстави для продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що ризики на які посилається прокурор не підтверджуються жодними доказами, а відсутність місця проживання у ОСОБА_8 не є підставою для утримування її під вартою, тому просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала думку свого захисника.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року клопотання прокурора задоволено.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, з 10 грудня 2021 року до 07 лютого 2022 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Відносно ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на неї відповідні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки судом, всупереч вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України неналежним чином оцінено в сукупності всі обставини справи. ОСОБА_8 визнає свою вину у скоєнні злочинів, погоджується надавати суду покази з приводу висунутого їй обвинувачення. Також судом було порушено вимоги ч.1 п.С) ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, а прокурором не було доведено наявність вказаних в клопотанні ризиків. ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду та впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином в обвинуваченої не має можливості також скоювати нові злочини остання намірів не має. Звернув увагу суду на те, що доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у матеріалах кримінального провадження. Зазначив, що суд необґрунтовано констатував про відсутність в його підзахисної міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_8 є особою молодого віку, раніше не судима, до затримання працювала за цивільно-правовими угодами, а також судом в порушення ч.1 ст.183 КПК України останній не визначено інших альтернативних запобіжних заходів. Тому вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для виконання покладених на неї судом обов`язків.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав подану ним в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Інші учасники кримінального провадження з апеляційними скаргами не зверталися.
Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.
Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь обвинуваченої у розгляді апеляційної скарги поданої в її інтересах. Також апеляційним судом обвинувачена повідомлялася через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги її захисника, однак не виявила бажання брати особисту участь у її розгляді, захисник та прокурор за таких підстав не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченої, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження останній застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що по вказаному кримінальному провадженню на даний час триває судовий розгляд в якому ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 303 КК України замах на втягнення особи в зайняття проституцією, вчинене повторно, організованою групою та за ч.3 ст.303 КК України сутенерство, вчинене повторно, щодо неповнолітнього, організованою групою, тобто у вчинені тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання до десяти років позбавлення волі. Тому суд вважав, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може переховуватись від суду, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, оскільки на даний час в кримінальному провадженні свідки ще не допитані.
Також судом першої інстанції враховано, що обвинувачена ОСОБА_8 не має достатніх соціально-стримуючих факторів та соціальних зв`язків, оскільки у неї відсутнє постійне місце проживання, місце роботи та законне джерело доходу, що свідчить про можливість переховуватися від суду, усвідомлюючи міру покарання, яка може бути до неї застосована. Тому враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не може запобігти існуючим в кримінальному провадженні ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченої ОСОБА_8 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15-ч.3 ст.303, ч.3 ст.303 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до тяжких злочинів.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останній продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», враховуючи фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які є умисними тяжкими злочинами, а саме замах на втягнення особи в зайняття проституцією, вчинене повторно, організованою групою та сутенерство, вчинене повторно, щодо неповнолітнього, організованою групою,свідчить про її підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченої вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання обвинуваченої під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Колегія суддів вважає, що продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченої, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останній більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченої. Також згода як сторони захисту, так і самої обвинуваченої на залишення їй певного виду запобіжного заходу, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Своїми діями обвинувачена ОСОБА_8 являючись громадянкою Азербайджанської Республіки показала свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки вчиняючи на території України інкриміновані їй кримінальні правопорушення, проявила самовпевненість у безкарності за свої вчинки.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також даними про особу обвинуваченої, яка є громадянкою Азербайджанської Республіки, раніше не судимою, відсутність соціально-стримуючих факторів, постійного місця роботи, проживання, міцних соціальних зв`язків, сім`ї, вказує на обґрунтованість продовження застосованого до обвинуваченої саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків.
Не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, про що зазначає її захисник у своїй апеляційній скарзі, оскільки вказана обставина не має такого ступеню довіри, яка може бути врахована судом, як така, що має запобіжний вплив на поведінку обвинуваченої, та не є такою, що спростовує встановлені судом ризики.
При цьому належних доказів того, що обвинувачена до затримання працювала за цивільно-правовими угодами захисником апеляційному суду надано не було.
Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що з метою забезпечення закінчення судового розгляду по даному кримінальному провадженню упродовж розумного строку, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаних вище ризиків та не забезпечать належного виконання покладених на обвинувачену обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021, якою задоволено клопотання прокурора, продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 10.12.2021 до 07.02.2022 відносно обвинуваченої
ОСОБА_8 за ч.2 ст.15-ч.3 ст.303, ч.3 ст.303 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4