ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4977/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/200/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бєлгород Російської Федерації, громадянина Росії, посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 від 03.07.2013, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого водієм автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_9 , с середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття основного та остаточного покарання з випробувальним строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволений частково та постановлено стягнути:

- з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_7 - 46627 грн 06 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2331 грн 35 коп. моральної шкоди.

- з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 - 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судових експертиз № 7/794СЕ-19 від 25.07.2019 року та № 7/658 СЕ від 22.07.2019 року у розмірі 3140 грн. 20 коп.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 01 липня 2019 року, близько 12:00 години, перебуваючи поблизу будинку № 171 В по вул. Краснодарська в м. Харкові, знаходячись у своєму автомобілі «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював запуск двигуна автомобіля, однак двигун не заводився. В подальшому, намагаючись поставити автомобіль на стояночні гальма, виявив їх несправність та перевів ричаг перемикання на першу передачу, вийшов з салону та відкрив капот, щоб знайти причини несправності запуску двигуна. Перебуваючи біля капоту автомобіля, останній, здійснюючи запуск двигуна шляхом приєднання дротів до акумулятора, почув характерний звук робочого двигуна автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який раптово почав самовільний рух по спуску вул. Краснодарська в бік будинку 171 Е, внаслідок чого був скоєний наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який знаходився біля задньої частини свого припаркованого автомобіля «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_3 , поблизу вищевказаного будинку. Тим самим обвинувачений ОСОБА_8 , діючи необережно, не вжив заходів для недопущення самовільного руху транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху України, згідно якого «Водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним», в результаті чого автомобіль здійснив самовільний рух та був скоєний наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_7 внаслідок вказаної ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді закритої травми грудної клітини, у вигляді переломів 1,2,3,4,5,6,7 ребер справа та 2,3,4,5,6,7,8 ребер зліва із незначним зміщенням, закритого перелому середньої третини правої ключиці, вторинно відкритий субкапітальний перелом верхньої третини метадіафізу правої плечової кістки із значним зміщенням, закритий перелом нижньої третини променевої кістки правого передпліччя із зміщення.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 7/704СЕ-19 від 25.07.2019 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України. У вказаних дорожніх умовах водій автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.15.12. Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 15.12 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та в частині стягнення з нього на його користь моральної шкоди. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття основного покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки. Згідно зі ст.76 КК України, протягом іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнути з ОСОБА_8 на його користь суму в розмірі 250 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Виключити з вироку згадування про те, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину та працює водієм транспортних засобів ФОП ОСОБА_9 .
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування посилається на те, що він та його представник у своїх промовах не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але за умови встановлення йому іспитового строку терміном 2 роки з обов`язковим позбавленням ОСОБА_8 прав керування транспортними засобами саме строком на 2 роки, мотивуючи це тим, що останній знаходячись за кермом автомобіля, становить реальну загрозу життю та здоров`ю інших водіїв.
Також зазначає, що суд необґрунтовано частково задовольнив його позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, оскільки діями обвинуваченого спричинені йому переломи майже всіх кісток верхньої частини тулуба, під час лікування переніс дві операції, тривалістю більше 5 годин кожна, на лікарняному знаходився більше 7 місяців, 2 місяця пересування з апаратом Єлізарова, в результаті отриманих травм став інвалідом 3-ої групи.
Вказує на те, що за весь час, що минув після ДТП, обвинувачений жодного разу не провідав його, не приймав жодних спроб для відшкодування, та він змушений був витрачати кошти на лікування за рахунок власних попередніх накопичень та накопичень своїх батьків, що погіршило його та його батьків матеріальний стан.
Водночас зазначає, що судом необґрунтовано зазначено у вироку та приєднано до матеріалів справи дані про те, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину та працює водієм транспортних засобів ФОП ОСОБА_9 , оскільки ця інформація щодо особи обвинуваченого базується виключно на його твердженнях, не підтверджених жодним доказом та ці документи ніким не засвідчені.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок щодо нього скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування посилається на те, що він намагався поставити автомобіль на стояночні гальма і виявив їх несправність, в подальшому автомобіль почав самовільний рух. Згідно висновку автотехнічної експертизи від 22.07.2019 року № 7/658СЕ-19: «Відповісти на питання про те, якщо є несправності, то чи знаходяться вони в причинному зв`язку з настанням ДТП у відношенні рульового управління та стояночної гальмівної системи автомобіля «Ford Scorpio» р.н. НОМЕР_2 , необхідно проведення дослідження з обставин механізму дорожньо-транспортної пригоди на підставі вихідних даних, що його визначають. Оскільки в постанові відсутні вихідні дані про механізм дорожньо-транспортної пригоди, то вказані питання в рамках проведення експертизи технічного стану автомобіля, не можуть бути вирішені». Таким чином, питання про наявність несправностей автомобіля та їх причинного зв`язку з настанням події ДТП експертом не вирішувалася, а отже відсутні докази моєї вини за ч.1 ст.286 КК України та у вказаній ДТП.
Також вказує на те, що судом не досліджувалися протокол та схема огляду місця ДТП, а отже суд був позбавлений можливості дослідити місце розташування підсудного і потерпілого на момент ДТП, видимість елементів дороги, наявних дорожніх знаків, технічний стан транспортних засобів, їхнє розташування та наслідки пригоди.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП. Та в судовому засіданні не досліджено такий висновок.
Водночас просить врахувати, що він намагався зупинити автомобіль, кричав потерпілому, попереджаючи його про небезпеку. Також просив врахувати, що транспортний засіб є основним джерелом його доходу, з якого він утримує неповнолітню дитину і батька-пенсіонера.
Вказує, що в матеріалах справи і у вироку суду першої інстанції відсутні докази наявності та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, докази що в результаті ДТП він став інвалідом. Висновок суду першої інстанції стосовно стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. був зроблений виключно на припущеннях і не підтверджений жодним доказом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку своєї апеляційної скарги та який заперечував проти апеляційної скарги потерпілого, пояснення потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового провадження, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_8 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

Виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

З огляду на наведене, твердження ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що він не винен, у зв`язку з чим порушені вимоги ч.3 ст.349 КПК України безпідставні.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України, а саме, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; конкретні обставини справи; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює водієм автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_9 , має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку органів пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого та його спосіб життя, а саме те, що гр. ОСОБА_8 має низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. На думку органу пробації, виконання умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень: виконання всіх вимог індивідуального плану роботи (відвідування профілактичних заходів у відділі пробації) із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покладання на правопорушника обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає повне визнання вини та щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України з дотриманням вимог Загальної частини КК України.

Вимога потерпілого про призначення ОСОБА_8 покарання у виді двох років іспитового строку, замість призначеного одного року є формальною, оскільки збільшення строку покарання в достатній мірі не буде ефективно впливати на виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Таким чином покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 , відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із його м`якістю колегія суддів не має.

Також, вирішуючи питання щодо цивільного позову в частині моральної шкоди, суд врахував характер і ступінь моральних переживань потерпілого, його фізичних і моральних страждань, та обґрунтовано задовольнив позов частково.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга потерпілого в частині збільшення суми відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо посилання в апеляційній скарзі потерпілого про недоведеність наявності на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, то воно є безпідставним, та спростовується наявними доказами в матеріалах справи, а саме копією свідоцтва про народження (т.2 а.с.115) та наданими обвинуваченим до суду апеляційній інстанції копіями поштових переказів про сплату аліментів.

Апеляційні доводи потерпілого про недоведеність того, що обвинувачений працює водієм транспортних засобів ФОП ОСОБА_9 , є необґрунтовані, оскільки матеріали справи містять копію трудової книжки, яка була перевірена судом першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: