УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 953/21590/19
провадження № 51-588 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4
встановив:
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку вказаного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до ст. 425 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) прокурор має право подати касаційну скаргу.
Разом із цим з огляду на системний аналіз положень частин 2 та 4 ст. 36, ст. 424 КПК, прокурор це службова особа органів прокуратури, яка в судах першої та апеляційної інстанцій здійснює функції, передбачені пунктами 13, 14, 15 та 20 ст. 36 цього Кодексу, а також Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Вказаною нормою закону встановлено вичерпний перелік прокурорів, які мають право подати касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 , який подав касаційну скаргу у кримінальному провадженні № 0004663 щодо ОСОБА_4 , не долучив документів, що підтверджують його повноваження, враховуючи, що у розгляді провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, згідно з доданими копіями судових рішень, він участі не брав.
Разом з тим, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
У касаційній скарзі, зокрема, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Вказаних приписів кримінального процесуального закону прокурор належним чином не виконав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши прокурору ОСОБА_5 строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 11 листопада 2021 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3