Справа №369/8249/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/5944/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката, який діє в інтересах
власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000456 від 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

16 червня 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Бучанського РУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження№0000456 від 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме на:
- земельну ділянку площею 0,0582га (кадастровий номер :02:012:5002), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 ;
- житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 360кв.м., із житловою площею 480кв.м., який на праві власності належить ОСОБА_11 .

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на вказані у ньому об`єкти нерухомого майна. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що арешт на вказане майно накладається з метою збереження речових доказів, так як вони відповідають вимогам ч.1 ст.98 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді, адвокат, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою та невмотивованою через порушення прав ОСОБА_7 , як власника майна. Стверджує, що арештована земельна ділянка та будівля на ній не може бути предметом розслідуваного злочину, як це зазначено стороною обвинувачення, оскільки предметом злочину у даному випадку є підроблені документи та знаряддя яке використовувалося для їх підроблення, що підтверджується відомостями внесеними до ЄРДР щодо вчиненого кримінального правопорушення. При цьому, ухвала слідчого судді не містить належного обґрунтування необхідності арешту земельної ділянки, в ній не вказано правову підставу арешту, не обґрунтовано можливість використання її, як доказу у кримінальному провадженні, і взагалі відсутні посилання на будь-які данні, що арештована земельна ділянка визнана речовим доказом. Окрім цього зазначає, що ОСОБА_7 , як власник арештованої земельної ділянки, у даному кримінальному провадженні має статус третьої особи, а тому до суду з клопотання про арешт майна такої особи, мав право звернутися виключно прокурор, а не слідчий, як це сталося у даному випадку та що залишилося поза увагою слідчого судді. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, як законну та обґрунтовану;
адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити її у повному обсязі;
ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, до ЧЧ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області надійшла заява про те, що власник земельної ділянки (кадастровий номер :02:012:5002) ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленими особами, підробили дозвільні документи на забудову ділянки та розпочав будівельні роботи багатоквартирного будинку, а саме починаючи з листопада 2020 року почав здійснювати незаконне будівництво без відповідних дозвільних документів, шляхом зняття родючого шару ґрунту та підготовки до залиття фундаменту.

В обґрунтування клопотання слідчий послалася на те, що вказане у ньому майно, зокрема земельна ділянка (кадастровий номер :02:012:5002), є доказом розслідування злочину передбаченогоч.3 ст.358 КК України, та є речовими доказом і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні №0000456 від 02.04.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2021 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на зазначене у ньому майно, у тому числі і на земельну ділянку (кадастровий номер :02:012:5002), з метою збереження речових доказів, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки вказані норми узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції.

Однак, на переконання колегії суддів зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Перелік видів мети, із якого допускається застосування арешту майна визначений ч.2 ст.170 КПК України, та є вичерпним.

В порушення вимог п.1 ч.2 ст.171 КПК України слідчим у клопотанні не зазначено чітко сформульованої мети необхідності накладення арешту, а слідчим суддею також не встановлено мети арешту, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до обставин встановлених слідчим суддею, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленими особами підробили дозвільні документи на забудову земельної ділянки, і правова кваліфікація правопорушення визначена за ч.3 ст.358 КК України, а відтак предметом злочину , у даному випадку, є офіційний документ.

Отже, предметами злочину та речовими доказами у даному кримінальному провадженні можуть бути виключно документи або знаряддя, які використовувалися під час їх підроблення, а не земельна ділянка.

Таким чином, слідчим суддею належно не обґрунтовано необхідності арешту, зокрема земельної ділянки, не вказано правову підставу для арешту саме цього майна, не обґрунтовано можливість використання майна як доказу у кримінальному проваджені, що суперечить положенням ст.ст.171, 173 КПК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на земельну ділянку з метою збереження речових доказів, оскільки згідно матеріалів клопотання досудовим розслідуванням встановлюється можливе підроблення офіційних документів, які мають дозвільний характер стосовно здійснення будівництва на земельній ділянці (кадастровий номер :02:012:5002), а не стосовно правовстановлюючих документів права власності на земельну ділянку.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на норми Закону, які виключають можливість накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Так, згідно положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні обєкти, які на переконання органу досудового розслідування мають одну або декілька ознак наведених в ст.98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності вказаного у клопотанні майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст.98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами вищезазначеного майна, а згідно положень ст.171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які слідчий додає до свого клопотання.

Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не звернув уваги на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, не надано такої постанови прокурором і під час апеляційного перегляду справи.

Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови слідчого майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

Враховуючи викладене та мотивування клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст.132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, тобто у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених вище порушень органами досудового розслідування норм КПК України, є передчасними, а тому не заслуговують на увагу у даному судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргаадвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню, а ухвалу слідчого судді скасуванню в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,0582га (кадастровий номер :02:012:5002), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , з постановленням у цій частині нової ухвали.

Згідно положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги, що ухвала слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року, оскаржувалася адвокатом, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який є власником арештованої земельної ділянки та не має ніякого відношення до житлового будинку на який було накладено арешт, колегія суддів, з огляду на приписи ст.404 КПК України, враховує відсутність правових підстав перегляду ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 360кв.м., із житловою площею 480кв.м., який на праві власності належить ОСОБА_11 , а тому у цій частині, залишає її без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000456 від 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме на:
- земельну ділянку площею 0,0582га (кадастровий номер :02:012:5002), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 ;
- житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 360кв.м., із житловою площею 480кв.м., який на праві власності належить ОСОБА_11 , скасувати в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0582га (кадастровий номер :02:012:5002), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Постановити у цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Бучанського РУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000456 від 02.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме на:
- земельну ділянку площею 0,0582га (кадастровий номер :02:012:5002), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

В іншій частині оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4