КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4547/2021
Категорія ч. 1 ст. 317 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року в кримінальному провадженні №0001080 стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, та їй призначено покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, більш суворим покаранням за ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого на підставі ст. 79 КК України звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов?язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати.

Суд у вироку визнав доведеним, що у невстановлені час та місці у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, реалізуючи який, за невстановлених обставинах вона придбала наркотичний засіб екстракт канабісу, загальною масою 0,397 г, який в подальшому перенесла за місцем свого мешкання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де почала незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту.
22 травня 2021 року в період часу з 08 год 34 хв по 11 год 56 хв під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено наркотичний засіб канабіс, загальною масою 0,397 г, який остання незаконно придбала та зберігала за місцем свого мешкання для власного вживання без мети збуту.
Крім того, у невстановлені час та місці у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, реалізуючи який, за невстановлених обставинах вона придбала психотропну речовину амфетамін, загальною масою 2,395 г, що є великим розміром, яку перенесла за місцем свого мешкання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де почала незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту.
22 травня 2021 року в період часу з 08 год 34 хв по 11 год 56 хв під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено психотропну речовину амфетамін, загальною масою 2,395 г., що є великим розміром, яку остання незаконно придбала та зберігала за місцем свого мешкання для власного вживання без мети збуту.
Крім того, у невстановлені час та місці у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на надання приміщення, у якому вона проживає, а саме квартири АДРЕСА_3 , для вживання наркозалежними особами наркотичних засобів та психотропних речовин, реалізуючи який 22 травня 2021 року вона надала ОСОБА_10 приміщення зазначеної квартири для вживання наркотичного засобу канабісу.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року змінити в частині призначеного покарання; вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
За позицією прокурора суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, помилково визначив його без урахування покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ч. 1 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію обвинуваченої, яка не заперечувала щодо задоволення апеляційних вимог, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту та у наданні приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 та ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 за кожне з вчинених кримінальних правопорушень покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та прокурором в апеляційній скарзі не заперечується.

Разом із тим, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за правилами ст. 70 КК України, суд допустився помилки, на що слушно звернув увагу прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинуваченій за кожне з вчинених правопорушень окремо призначено покарання у виді штрафу за ч. 1 ст. 309 КК України, а також у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 309 і ч. 1 ст. 317 КК України.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд вирішив застосувати при призначенні покарання принцип поглинення менш суворого покарання у виді позбавлення волі більш суворим, одночасно застосував положення ч. 3 ст. 72 КК України щодо призначеного покарання у виді штрафу. Отже, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке підлягає самостійному покаранню, суд першої інстанції фактично застосував як принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим (позбавлення волі), так і принцип складання призначених покарань (штраф і позбавлення волі), що є неправильним, оскільки при сукупності кримінальних правопорушень суд визначає остаточне покарання, обираючи один із принципів, визначених у ч. 1 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Вказана норма передбачає неможливість складання штрафу з іншими видами покарань, але не містить заборони щодо поглинення даного виду покарання.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки не призначив остаточне покарання за сукупністю всіх кримінальних правопорушень, водночас, визначивши на підставі ч. 3 ст. 72 КК України самостійне виконання покарання у виді штрафу, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який за наведених підстав у даному випадку не підлягає застосуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з позицією прокурора про необхідність зміни вироку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом застосування на підставі ч. 1 ст. 70 КК України принципу поглинення менш суворих покарань, призначених судом першої інстанції, більш суворим. При цьому рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України залишається незмінним, оскільки у колегії суддів відсутні підстави вважати, що в цій частині судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Отже апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про самостійне виконання на підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання, призначеного судом першої інстанції: за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн; за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 317 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4