Справа № 728/1725/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/25/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.016.270.070.000.378 від 28.04.2016, за апеляційними скаргами захисника, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

16 червня 2016 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з господарством № 1, по вул. Богомольця, в м. Бахмач, Чернігівської області, що належить ОСОБА_10 , умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, виражаючи явну неповагу до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, маючи при собі наступальну ручну гранату типу РГД-5, якою можливе нанесення тілесних ушкоджень стороннім особам, привів у бойову готовність та кинув на територію вищевказаного господарства наступальну ручну гранату РГД-5.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 стався вибух гранати РГД-5, яким було пошкоджено: два вікна у будинку; хвіртка та в`їзні ворота; частина паркану та навісного накриття перед будинком, що заподіяло матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 12619 грн. 82 коп..

Окрім того, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що весною 2016 року на пропозицію ОСОБА_11 , вступив в очолювану ОСОБА_12 та ОСОБА_13 банду та в подальшому прийняв участь у вчинюваних нею нападах при наступних обставинах.

Так, в 2016 році, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_13 , переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок вчинення насильницьких злочинів на замовлення, вирішив створити озброєну організовану групу - банду, для вчинення нападів на окремих осіб, яка б характеризувалась ієрархічністю, наявністю загального керівництва (лідера), чітко визначеною підпорядкованістю рядових членів об`єднання його керівникам, стабільністю, згуртованістю та стійкістю свого складу, наявністю загальних правил поведінки, конспіративністю, розробкою та узгодженням планів вчинення кожного злочину, довготривалою підготовкою до їх вчинення, домовленістю і готовністю до постійного вчинення злочинів кожним із учасників банди та отримання матеріальних благ від такої діяльності на постійній основі.

При цьому, ОСОБА_13 , володіючи організаторськими здібностями і якостями лідера, усвідомлюючи суспільну небезпеку і наслідки своїх дій, розробив план злочинної діяльності щодо створення та формування озброєної організованої групи - банди та почав підшуковувати кандидатів для участі у ній. З цією метою, в один з днів в першому кварталі 2016 року, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, він звернувся до свого знайомого ОСОБА_11 з пропозицією прийняти участь в організації стійкого озброєного злочинного угруповання для вчинення нападів на окремих громадян.

ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність даної пропозиції, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, прийняв пропозицію ОСОБА_13 та дав свою добровільну згоду на співучасть в організації стійкого озброєного злочинного угруповання для вчинення нападів на окремих громадян, після чого вони розробили подальший план створення такого угруповання та розподілили між собою функції.

Розроблений ОСОБА_13 та ОСОБА_11 спільний план злочинної діяльності передбачав підшукання та об`єднання учасників банди, постійно готових до вчинення нападів на окремих громадян з метою їх залякування, вчинення вбивств на замовлення, отримання матеріальних благ від такої діяльності на постійній основі, незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї і боєприпасів та їх використання при вчиненні вищезазначених злочинів.

Так, ОСОБА_13 за спільним планом мав забезпечувати загальне керівництво озброєною злочинною групою, організацію прямого і опосередкованого фінансування її діяльності в цілому так і за вчинення конкретного злочину, яка полягала у фінансуванні витрат, пов`язаних із функціонуванням банди, (для придбання автотехнічних засобів, засобів зв`язку, зброї, виплати коштів членам банди за виконання ними відповідних функцій, винагород безпосереднім виконавцям та іншим співучасникам злочинів). Також ОСОБА_13 , використовуючи неустановлені зв`язки у злочинному середовищі, повинен був здійснювати забезпечення учасників банди замовленнями на вчинення злочинів, інформаційним забезпеченням членів банди щодо осіб потерпілих, місць їх проживання та роботи, маршрутів пересування, тощо.

ОСОБА_11 взяв на себе частину злочинного плану з утворення озброєної стійкої організованої злочинної групи (банди) та керування нею шляхом підшукання співучасників, об`єднання їх зусиль, складення загального плану злочинної діяльності та планування конкретних злочинів, розподілу і перерозподілу між ними обов`язків, забезпечення належного рівня організованості об`єднання, дисципліни, ієрархії відносин між її членами і т.п.

Реалізуючи свій злочинний план в частині озброєності банди, ОСОБА_13 у невстановленому місці та у невстановлений час, незаконно придбав вогнепальну зброю, зокрема зброю під пістолетний патрон калібру 7,65х17 (7,65 Browning), що має канал ствола з шістьма нарізами правого нахилу та боєприпаси до нього у невстановленій кількості та передав її ОСОБА_11 ..

ОСОБА_11 у невстановленому місці та у невстановлений час, з метою забезпечення вчинення озброєних нападів в складі банди, незаконно придбав вогнепальну зброю, зокрема пускові пристрої реактивної протитанкової гранати типу РПГ-26 «Аглень», наступальні ручні гранати типу РГД-5 у невстановленій кількості, вогнепальну нарізну зброю калібру 7.62 мм з чотирма правосторонніми полями нарізів під патрон калібру 7.62 мм на базі автомату АК та боєприпаси до неї. Члени банди: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , з метою використання під час нападу на окремих громадян, у невстановлений спосіб, час та місці незаконно придбали пристрої для відстрілу патронів «несмертельної» дії, а саме: короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю - пістолети «Форт 12Р» зі знищеним серійним номером і «ПМР УОС» № КІКП2712 та бойові припаси для них, придатні для ураження цілі, які являються бойовими припасами до вогнепальної зброї.

ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний намір в частині створення та формування банди, володіючи організаторськими здібностями і якостями лідера, усвідомлюючи суспільну небезпеку і наслідки своїх дій, відповідно до спільного з ОСОБА_13 плану та розподілених ролей, розпочав підшуковувати кандидатів на виконавців злочинів у складі банди, яких спершу, з метою перевірки на готовність, повинен був показати ОСОБА_13 ..

З цією метою ОСОБА_11 в період з березня по травень 2016 року почав приглядатись до своїх знайомих, а саме до ОСОБА_16 і ОСОБА_14 , з якими в одному зі спортивних залів м. Києва він спільно займався єдиноборствами, та до ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , з якими він був з одного міста і підтримував товариські відносини, та в різний час, маючи на меті їх поступове залучення до банди під благовидним приводом, звернувся до них з пропозиціями працевлаштування до раніше їм невідомого ОСОБА_13 , пояснивши, що останній займається підприємницькою діяльністю та під час пересування по м. Києву бажає мати особисту охорону та водія, на що ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , бажаючи заробити кошти, дали свою згоду.

Після цього ОСОБА_11 протягом квітня - травня 2016 року в м. Києві у невстановлених в ході досудового розслідування місцях, влаштував декілька зустрічей з ОСОБА_13 ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , під час яких в присутності останніх розповідав ОСОБА_13 про їх спортивні досягнення, навички та особисті якості. Після однієї з таких зустрічей ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_11 про готовність співпрацювати з ОСОБА_15 , який мав виконувати роботу його особистого водія, ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які повинні були разом з ОСОБА_11 бути його особистими охоронцями та супроводжувати під час зустрічей. Діями водія і інших охоронців повинен був керувати ОСОБА_11 ..

ОСОБА_13 , як один з організаторів банди, протягом травня 2016 року придивлявся до взятих під приводом працевлаштування ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , як до запропонованих ОСОБА_11 кандидатів на участь в банді, після чого в один з днів, в другій половині травня 2016 року, повідомив ОСОБА_11 про готовність взяти останніх в злочинне угруповання для участі в озброєних нападах на окремих громадян.

В подальшому ОСОБА_11 , як один з організаторів банди, продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_18 злочинний умисел, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, в кінці травня на початку червня 2016 року, запропонував ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 вступити до складу створеної ним та ОСОБА_13 банди, шляхом надання згоди на участь у нападах на окремих громадян у якості виконавців злочинів та довів їм розроблений план злочинної діяльності, який передбачав за грошову винагороду прийняти участь в підготовці та вчинені в складі банди озброєних нападів на окремих громадян, в тому числі замовному вбивстві громадян ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інших осіб, на що останні дали свою згоду та прийняли рішення про вступ до злочинного угруповання - банди та участь у вчинюваних нею злочинах. Також вказані особи визнали ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у якості керівників злочинного угруповання, зобов`язалися виконувати їх накази та вказівки, передбачені злочинним планом.

Починаючи з кінця травня 2016 року, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та інші невстановлені слідством особи, діючи у складі озброєної банди, ретельно займались підготовкою до вчинення нападу на громадянина ОСОБА_19 , з метою його вбивства на замовлення невстановленої слідством особи, яке вони здійснили 01.07.2016 року. При цьому вони спільно розробляли плани по його реалізації, розподіляли функції кожного учасника банди при підготовці та скоєнні даного злочину.

Крім того з кінця травня 2016 року, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та інші, невстановлені слідством особи, діючи у складі озброєної банди, ретельно займались підготовкою до вчинення нападу на громадянина ОСОБА_20 , з метою нанесення йому тілесних ушкоджень та подальшого його вбивства на замовлення невстановленої слідством особи. При цьому вони спільно розробляли плани по його реалізації, розподіляли функції кожного учасника банди при підготовці та скоєнні даного злочину.

Навесні 2016 року, ОСОБА_12 , точна дата та час в ході досудового розслідування не установлена, реалізуючи спільний з ОСОБА_13 злочинний план по організації банди, безпосередньо виступаючи як організатор озброєного злочинного угрупування, маючи на меті розширення персонального складу банди та залучення до неї нових учасників з метою вчинення нападів на окремих громадян на території міста Бахмача, Чернігівської області, запропонував своїм знайомим, мешканцям міста Бахмача, ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , діючи у складі озброєної банди під безпосереднім керівництвом ОСОБА_11 , прийняти участь у вчиненні ряду злочинів у м. Бахмачі та м. Києві, на що вони погодились та надали свою згоду на це, таким чином вступивши в очолювану ОСОБА_13 та ОСОБА_11 банду, та в подальшому прийняли участь у вчинюваних нею нападах, зокрема на громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_22 16.06.2016 року та 27.09.2016 року, відповідно.

В кінці вересня 2016 року ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , діючи у складі озброєної банди, займались підготовкою до вчинення нападу на мешканців м. Бахмача ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , закінчений замах на умисне вбивство яких, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, вони вчинили близько 03 год. 00 хв. 27.06.2016 року по АДРЕСА_2 .

Крім того, близько 03 год. 00 хв., 27.06.2016 року, по АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 , виступив виконавцем злочину під час озброєного нападу на ОСОБА_25 ..

В кінці жовтня, на початку листопада 2016 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , діючи в складі озброєної банди, займались підготовкою до вчинення нападу на ОСОБА_26 , який було вчинено в 00 год. 45 хв. 09.11.2016 року в м. Батурин, Бахмацького району Чернігівської області.

Для полегшення скоєння злочинів та мобільності пересування, учасники банди використовували транспортні засоби, а саме автомобіль «Fiat Bravo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належав на праві власності ОСОБА_11 , мотоцикл «Yamaha R6 limited edition», який вони брали в тимчасове користування у ОСОБА_27 та інші невстановлені слідством транспортні засоби.

Для безперешкодного контакту між собою учасники банди користувалися засобами зв`язку, у тому числі мобільними телефонами операторів мобільного зв`язку України та приймально-передавальними пристроями (раціями) невстановленої в ході досудового розслідування марки.

Усі члени банди були обізнані про наявність у банді вогнепальної зброї і бойових припасів до неї, та були готовими до її застосування.

На думку сторони обвинувачення вищезазначене свідчить, що ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 та інші невстановлені досудовим слідством особи, зорганізувавшись у стійку, озброєну організовану групу - банду, визначились у єдності її цілей та намірів, спрямованих на здійснення озброєних нападів на окремих громадян, стали дотримуватись визначених злочинним планом правил поведінки в банді та приймати участь у вчинюваних бандою злочинах, при цьому суворо виконуючи встановлені планами нападів функції для досягнення єдиних злочинних цілей банди, у вигляді матеріальної вигоди, яку отримували злочинним шляхом, вчинили цим самим бандитизм.

Так, у відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функцій та задач кожного учасника організованої банди були розподілені наступним чином.

ОСОБА_13 являвся організатором та керівником озброєної банди, здійснював загальне керівництво її діяльністю, забезпечував фінансування та координацію поведінки всіх її учасників, керував підготовкою та плануванням вчинення злочинів відносно ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , організовував збір інформації про спосіб життя об`єктів посягання банди, забезпечував учасників банди зброєю, зокрема зброєю під пістолетний патрон калібру 7,65х17 (7,65 Browning), що має канал ствола з шістьма нарізами правого нахилу та боєприпаси до нього у невстановленій кількості та іншими засобами, необхідними для скоєння злочинів.

ОСОБА_11 являвся співорганізатором та наближеною особою до керівника озброєної банди - ОСОБА_13 , поряд з останнім приймав участь у керівництві її діяльністю, підшуковував та вербував нових учасників банди, розподіляв та перерозподіляв функціональні обов`язки учасників банди, забезпечував координацію поведінки всіх її учасників, організовував збір інформації про спосіб життя об`єктів посягання банди, керував підготовкою та плануванням вчинення злочинів, забезпечував учасників банди зброєю, зокрема зброєю під пістолетний патрон калібру 7,65х17 (7,65 Browning), що має канал ствола з шістьма нарізами правого нахилу та боєприпаси до нього у невстановленій кількості, пусковим пристроєм реактивної протитанкової гранати типу РПГ-26 «Аглень», наступальними ручними гранатами типу РГД-5 у невстановленій кількості, та вогнепальною нарізною зброєю калібру 7.62 мм з чотирма правосторонніми полями нарізів під патрон калібру 7.62 мм на базі автомату АК, іншими засобами необхідними для скоєння злочинів - засобами зв`язку (приймально-передавальними пристроями (раціями), виділяв кошти учасникам банди, необхідні для отримання засобів для вчинення злочину, зокрема мотоциклу, який використовувався під час вчинення вбивства ОСОБА_19 , приймав активну участь та виступав організатором під час вчинення злочинів відносно ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , виступав безпосереднім виконавцем нападу на ОСОБА_25 .

ОСОБА_14 являвся одним з активних учасників озброєної банди, виконував злочинні вказівки та накази організаторів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , приймав участь в зборі інформації про ймовірні об`єкти нападу - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , вивчав режим їх роботи та спосіб життя. Під час вчинення нападу на ОСОБА_19 , застосував вогнепальну зброю, в результаті чого здійснив вбивство ОСОБА_19 .

ОСОБА_15 являвся одним з активних учасників озброєної банди, виконував злочинні вказівки та накази організаторів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , приймав участь в зборі інформації про об`єкти нападу - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , вивчав режим їх роботи та спосіб життя. Маючи навички керування мотоциклом, пересувався на мотоциклі разом з озброєним ОСОБА_14 для вчинення нападу на ОСОБА_19 , чим забезпечував під`їзд на мотоциклі до місця вчинення злочину та від`їзд звідти після безпосереднього скоєння вбивства ОСОБА_19 учасником банди ОСОБА_14 , приймав активну участь під час вчинення нападу на ОСОБА_20 та виступив виконавцем замаху на умисне вбивство ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

ОСОБА_16 являвся одним з учасників озброєної банди, виконував злочинні вказівки та накази організаторів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , приймав участь в зборі інформації про ймовірні об`єкти нападу - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , вивчав режим їх роботи та спосіб життя, виступив пособником під час вчинення злочину відносно ОСОБА_19 , де за вказівкою організаторів банди та кошти, виділені ними, забезпечив інших учасників мотоциклом, який використовувався ОСОБА_15 та ОСОБА_14 під час вчинення вбивства ОСОБА_19 , тобто надав засіб для його вчинення, чим сприяв вчиненню злочину іншими особами. Приймав активну участь у нападі, вчинюваному бандою, а саме за планом мав виступи виконавцем умисного вбивства ОСОБА_20 , однак добровільно відмовився від доведення даного злочину до кінця за своєю волею.

ОСОБА_17 являвся одним з активних учасників озброєної банди, виконував злочинні вказівки та накази організаторів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , приймав участь в зборі інформації про ймовірні об`єкти нападу - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , приймав активну участь під час вчинення нападу на ОСОБА_19 , а саме надавав безпосереднім виконавцям вбивства ОСОБА_15 та ОСОБА_14 інформацію про пересування потерпілого ОСОБА_19 на автомобілі по місту та про його наближення до найбільш прийнятного місця для вчинення нападу. Являється виконавцем нападу на ОСОБА_26 , вчиненого 09.11.2016 року.

ОСОБА_7 являвся учасником озброєної банди, виконував злочинні вказівки та накази одного з організаторів злочинного угруповання ОСОБА_11 , приймав активну участь і був безпосереднім виконавцем озброєного нападу на ОСОБА_10 16.06.2016 року.

ОСОБА_21 являвся учасником озброєної банди, виконував злочинні вказівки та накази одного з організаторів злочинного угруповання ОСОБА_11 , приймав активну участь і був безпосереднім виконавцем озброєного нападу на ОСОБА_22 2 7.09.2016 року.

Також зі змісту обвинувального акта вбачається, що весною 2016 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, маючи неприязні стосунки із мешканцями м. Бахмача Чернігівської області, ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_28 та ОСОБА_22 , з метою помсти останнім шляхом вчинення насильницьких злочинів відносно них, ОСОБА_11 вирішив вчинити напади на зазначених осіб.

Реалізуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 , приблизно в третій декаді вересня 2016 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, в м. Бахмачі Чернігівської області, довів членам банди ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_21 план вчинення низки злочинів на території м. Бахмача, а саме умисного вбивства ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , хуліганства із застосуванням зброї та предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень відносно ОСОБА_28 та ОСОБА_22 .

Надалі ОСОБА_11 визначив, що вказані злочини потрібно буде вчинити за попередньою домовленістю 27.09.2016 року о 03.00 год., а також визначив безпосереднього виконавця кожного із них, вказав їм місця проживання потерпілих та спосіб, у який необхідно було їх вчинити.

При цьому члени банди ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , усвідомлюючи протиправність своїх та ОСОБА_11 дій, надали свою згоду на участь у вчиненні даних злочинів.

Так, ОСОБА_11 , маючи на меті вчинити ряд злочинів у місті Бахмач Чернігівської області, приблизно в травні - червні 2016 року наказав ОСОБА_7 у зручний для нього час кинути наступальну ручну гранату РГД-5 до господарства ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 .

З цією метою ОСОБА_11 в невстановлений час, приблизно 12-13 червня 2016 року, перебуваючи в невстановленому місці, передав ОСОБА_7 ручну наступальну гранату РГД-5, яку останній привіз до місця свого мешкання, а саме до подвір`я буд. АДРЕСА_1 , та став незаконно зберігати її на присадибній ділянці (городі).

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 257 КК України, як участь в озброєній банді та вчинюваних нею нападах, тобто бандитизм та за ч.4 ст. 296 КК України, тобто у вчиненні хуліганства, яке виразилося у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненим із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257 та ч. 4 ст. 296 КК України, не визнав повністю і просив його виправдати, оскільки він їх не скоював.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 257 КК України у зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та виправдано.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк тримання його під вартою і початок строку відбуття покарання постановлено рахувати з 10 червня 2019 року.

Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 1718 гривень 78 копійок.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок місцевого суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України у зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Звільнити обвинуваченого з-під варти негайно у зв`язку із фактичним відбуттям покарання станом на сьогодні. Звертає увагу, станом на 26.04.2021 ОСОБА_7 перебуває під вартою 22 місяці і 16 днів. При врахуванні положень ч. 5 с. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015, це є 45 місяців і 2 дні, тобто 3 роки 9 місяців та 2 дні. Тобто ОСОБА_7 фактично відбув призначене йому судом першої інстанції покарання. Вважає, судом не досліджувався жоден висновок експертизи, спеціаліста або будь-який інший доказ, який би точно та достовірно встановив факт вибуху на подвір`ї потерпілого. Натомість суд досліджував висновок вибухо-технічної експертизи від 26.09.2016 № 607(х) за експертною спеціалізацією 5.1. «Дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу». Експертам були надані на дослідження змиви, експериментальні фрагменти бинта та металеві фрагменти, що вилучені 16.06.2016 під час огляду місця події. Перед експертами ставились питання: чи є на наданих на дослідження об`єктах сліди вибухових речовин або продуктів їх вибухового перетворення? Якщо є, то які? За результатами проведеного експертного дослідження на наданих об`єктах встановлена відсутність вибухових речовин та продуктів їх вибухового перетворення. Крім того, ані свідок, ані потерпілий не мають спеціальних знань, а тому не можуть беззаперечно вказувати на те, що знайдений на їх подвір`ї працівниками поліції металевий предмет є саме «скобою запобіжника» або «чекою від гранати». Також вказані особи не можуть стверджувати, що знайдений металевий предмет з`явився у них на подвір`ї саме після вибуху. Таким чином, суд, не досліджуючи жодного належного доказу, незаконно встановив факт вибуху вибухового пристрою - гранати. З протоколу та відео слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 04.05.2017 вбачається, що ані потерпілий ОСОБА_10 , ані свідок ОСОБА_29 не були присутні під час слідчої дії. А отже, вони не могли чути і бачити, як відбувався слідчий експеримент, що саме і як говорив обвинувачений. Витяг з ЄРДР за №0000537 від 16.06.2016, рапорт старшого інспектора чергового Бахмацького ВП, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.06.2016 є доказами, які тільки фіксують факт звернення потерпілого ОСОБА_10 до правоохоронних органів. При цьому, звертає увагу, що зазначений вище витяг, рапорт та протокол датовані 16.06.2016. З тексту всіх зазначених документів вбачається, що потерпілий при зверненні поліції зазначив, що на його подвір`я кинули вибуховий пристрій. Однак при внесенні відомостей до ЄРДР правова кваліфікація визначена чомусь за ч. 1 ст. 296 КК України, і зважаючи на те, що 16.06.2016 під час огляду місця події працівники поліції вже вилучили на подвір`ї потерпілого металевий предмет, схожий на спусковий важіль гранати. Натомість постанова про перекваліфікацію з ч. 1 на ч. 4 ст. 296 КК України датована лише 28.09.2016. Підставою для такої перекваліфікації було те, що при огляді місця події (що відбувалось 16.06.2016) було вилучено важіль запалу гранати. На момент винесення постанови про перекваліфікацію від 28.09.2016 не було жодного висновку експерта або заключения спеціаліста, які б встановили чим є вилучений на подвір`ї ОСОБА_10 металевий предмет. Окрім цього в протоколі огляду місця події від 16.06.2016 в графі роз`яснень учасникам застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання в порушення вимог передбачених ст. 223 КПК України, зазначено лише Сапоп А 560, при цьому інформація про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв, яка застосовуються при проведенні цієї процесуальної дії та підписи осіб відсутні. Крім того, недопустимість такого доказу, як ОМП від 16.06.2016 підтверджується також тим, що наявні істотні відмінності у протоколі та Схемі №1 до ОМП щодо розташуванні знайдених предметів та їх позначення (в тексті протоколу огляду та описовій частині Схеми №1 де вони пронумеровані, на самій Схемі №1 нумерація предметів відсутня); на протоколі та Схемі №1 до ОМП відсутній підпис спеціаліста, що може свідчити про його відсутність при проведенні вказаної слідчої дії. Крім того, зазначає, що при складанні протоколу ОМП слідчий допустив грубе порушення, яке в подальшому стало підставою для висновку спочатку органом досудового розслідування, а потім і суду про те, що на подвір`ї потерпілого вибухнула саме граната. Так, відповідно до протоколу ОМП від 16.06.2016, який проводився слідчим ОСОБА_30 за участі спеціаліста ОСОБА_31 (не вказані спеціалізація, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про вказаного спеціаліста). Надалі, у постанові про призначення комплексної судової дактилоскопічної та імунологічної експертизи від 17.06.2016 вилучений металевий предмет знову ж таки зазначено, як спусковий важіль запалу гранати. У висновку комплексної судової дактилоскопічної та імунологічної експертизи від 09.09.2016 № 1868, 111(б) зазначено: «... При відкритті пакету № 1286979 встановлено, що в ньому знаходиться спусковий важіль (назва згідно постанови про призначення експертизи) ... Спусковий важіль являє собою металеву пластину фігурної форми ...». І нарешті за результатами проведеної експертизи зроблені наступні висновки: «... 1. На поверхні наданого на дослідження важеля запалу гранати з маркуванням УЗРГМ-2 № 92 - 83583 слідів поту не виявлено. ... 2. На поверхні спускового важеля виявленого та вилученого в ході огляду місця події від 16.06.2016, проведеного за фактом завдання матеріальної шкоди ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_4 , - слідів папілярних узорів рук (слідів пальців та долонних поверхонь) не виявлено. ...». З одного боку, зазначений висновок експерта підтверджує непричетність обвинуваченого до вчинення злочину, що йому інкримінується. Однак з другого - експерти використали назву наданого на дослідження металевого предмету, зазначену в постанові про призначення експертизи. Водночас ані слідчий, який виносив постанову про призначення експертизи, ані експерти не могли стверджувати, що знайдений предмет є саме спусковим важелем гранати. Таким чином, в силу положень частини 1 статті 86 КПК України протокол огляду місця події від 16.06.2016 є недопустимим доказом. Вважає, що проведений 04.05.2017 за участю на той момент підозрюваного ОСОБА_7 слідчий експеримент за своєю природою є допитом та містить лише загальні відомості. А оскільки ці відомості не підтверджені під час судового розгляду, то в силу ч. 4 ст. 95 КПК України не можуть братись до уваги. Крім всього, в протоколі слідчого експерименту від 04.05.2017 в графі роз`яснення учасникам застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання в порушення вимог передбачених ст. 223 КПК України, зазначено лише цифрова відеокамера Panasonic HC-V160, флеш-карта пам`яті Trancend 8GB, при цьому інформація про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв, яка застосовуються при проведенні цієї процесуальної дії та підписи осіб відсутні. У зв`язку із цим відсутня можливість ідентифікації оригінальності носіїв на які проводилась фіксація при проведенні даної слідчої дії, що свідчить про порушення передбаченого КПК України порядку її проведення та ставить під сумнів отриманий доказ. Протокол про результати аудіо-відео-контролю місця від 16.05.2017 є недопустимим доказом. При оформленні результатів такого виду НСРД як аудіо- відео-контроль місця обов`язковим додатком до протоколу є технічний носій інформації, на який фіксується запис розмов осіб. На додатку до протоколу міститься дата «16.05.2017», водночас сторона обвинувачення стверджує, що НСРД відбулось 04.05.2017. Тому не зрозуміло, коли саме проведена НСРД, а коли були запаковані додаток - Флеш носій. Суд у вироку посилається на постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 07.12.2016. Вказана постанова була відсутня у матеріалах справи та не відкривалась стороні захисту після закінчення досудового розслідування в порядку статті 290 КПК України. Під час судового розгляду в суді першої інстанції захисники звернули увагу суду на вказаний факт, надавши письмові пояснення. Справа в тому, що як вбачається із Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.06.2016, потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 16.06.2016, близько 02:30 год., невстановлена особа, з хуліганських мотивів, кинула вибуховий пристрій до господарства, що розташоване в АДРЕСА_4 чим пошкоджено вікно у будинку, паркан та навісне покриття перед будинком (т. 24, а.с.5). Інформацію про подану потерпілим ОСОБА_10 заяву про вчинене кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2016 за №0000537 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 296 КК України (т. 24, а.с. 1). В подальшому, згідно постанови про перекваліфікацію злочину від 28.09.2016, кримінальне провадження №0000537 по факту хуліганських дій відносно ОСОБА_10 перекваліфіковано з ч. 1 на ч .4 ст. 296 КК України (т. 24, а.с. 70). Однак, підозру у вчиненні начебто ОСОБА_7 кримінального правопорушення факту хуліганських дій відносно ОСОБА_10 , пред`явлено у зовсім іншому кримінальному провадженні №0000378 від 28.04.2016. Серед відкритих стороною обвинувачення матеріалів кримінального правопорушення відсутня постанова органу досудового розслідування про об`єднання кримінальних проваджень №0000537, №0000378 в одне провадження №0000378. Водночас 22.02.2021 прокурором стороні захисту вручені додаткові матеріали, серед яких постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 07.12.2016 про яку йшлось вище. Оскільки вказана постанова датована 07.12.2016, то на момент відкриття стороні захисту матеріалів в порядку статті 290 КПК України вона мала бути також відкрита. При цьому, обґрунтовуючи встановлені у вироку обставини справи, суд посилається на те, що: вилучений під час огляду місця події металевий предмет є частиною вибухового пристрою - гранати; ОСОБА_7 під час слідчого експерименту детально показав як саме він кинув на територію господарства потерпілого вибуховий пристрій - гранату. Висновок суду, що вилучений на подвір`ї потерпілого металевий предмет є частиною вибухового пристрою не підтверджується жодним доказом.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ст. 257 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді - 5 років позбавлення волі, за ст. 257 КК України у виді - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Також просить провести у кримінальному провадженні повний судовий розгляд та повторно дослідити письмові докази у провадженні, допитати як потерпілих ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 .. Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим. Вирок суду першої інстанції має відповідати вимогам статей 373, 374 КПК України. Проте, цих вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було. Вказаний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із не відповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, згідно вироку суду, на підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, протоколу про результати аудіо-відео-контролю місця від 16.05.2017, відповідно до якого останній детально розповів про обставини знайомства з ОСОБА_11 і спілкування з ним про обставини скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 , недостатньо для доведення вини обвинуваченого. Інших доказів не надано. Як зазначив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , він не давав жодних вказівок ОСОБА_7 кинути гранату на подвір`я господарства ОСОБА_10 .. При цьому, суд також прийняв до уваги, що кримінальне провадження відносно інших обвинувачених за ст. 257 КК України, в тому числі і щодо ОСОБА_11 , розглядається Дарницьким районним судом м. Києва і до даного часу не завершено. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до участі в озброєній банді та вчинюваних нею нападах, тобто бандитизмі, в зв`язку з чим останнього виправдано за ст. 257 КК України. Згідно вимог ст. 257 КК України, кримінальна відповідальність настає за вчинення умисних дій, які виражаються в організації озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, а також участь у такій банді або у вчинюваному нею нападі. Згідно дослідженим в ході судового розгляду письмовим доказам сторони обвинувачення у виді протоколу проведення слідчого експерименту від 04.05.2017 та протоколу за результатами аудіо-відео-контролю місця від 16.05.2017 за участі підозрюваного ОСОБА_7 встановлено детальну інформацію щодо фактичних обставини вчиненого ним злочину відносно ОСОБА_10 у складі банди, дії інших учасників спрямованих на досягнення мети вчинення нападів на окремих осіб та його ролі у нападі, що містить всі невід`ємні ознаки вчинення злочину у складі банди та належності доведення факту її створення. Покази свідка ОСОБА_11 , який обвинувачується у безпосередній організації створення і функціонування зазначеної банди в іншому кримінальному провадженні, що перебуває на розгляді Дарницького районного суду м. Києва, судом критично не оцінено, не враховано наявність у нього мети уникнути кримінальної відповідальності за вчинені тяжкі та особливо тяжкі злочини у складі озброєної банди, що є підставою для надання недостовірних свідчень. Тобто, висновок суду щодо відсутності належних та допустимих доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до участі в озброєній банді та вчинюваних нею нападах, бандитизмі, є необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом не дотримано вимог Кримінального процесуального закону, оскільки судовий розгляд є неповним, під час якого залишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, оскільки згідно обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 296 КК України, потерпілими від вказаних злочинів визнано ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , із яких під час судового розгляду допитано тільки ОСОБА_10 в частині вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Не допитано як свідків інших учасників банди, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та не встановлено обставин, що підлягають доведенню в рамках складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України. Вказані порушення вимог Кримінального процесуального закону щодо повноти судового розгляду вплинули повною мірою на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, адже, на думку сторони публічного обвинувачення, показання потерпілих та інших учасників банди є достовірним та допустимим доказом у кримінальному провадженні. Крім того, під час ухвалення вироку судом ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Як вбачається з мотивувальної частини вироку, судом зазначено, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено. Також не враховано фактичні обставини, які свідчать про переховування останнього від органу досудового розслідування та перебування у міжнародному розшуку до моменту затримання, у зв`язку з чим призначено покарання в межах мінімальної санкції інкримінованого злочину. На його думку, зазначене рішення є незаконним і не обґрунтованим. Судом не враховано та не надано належну оцінку діям ОСОБА_7 , який з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини переховувався на території Російської Федерації та був оголошений у міжнародний розшук, у зв`язку з чим останнього було затримано на території іноземної держави та передано правоохоронним органам України. Також, судом залишено поза увагою намагання ОСОБА_36 ввести суд в оману під час судового розгляду, що виразилось в наданні показів про начебто непричетність до вчинення даних злочинів та тиск з боку правоохоронних органів, який останнім жодним чином не підтверджено. За таких обставин призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах мінімального покарання, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам встановленим під час судового розгляду та особі обвинуваченого. Внаслідок допущених порушень, обвинуваченому призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого надійшло заперечення, в якому просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що частковому задоволенню підлягає лише апеляційна скарга прокурора.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, що визначено ч. 1 ст. 2 КК України.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Кримінальна відповідальність за ст. 257 КК України настає за організацію озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, а також участь у такій банді або у вчинюваному нею нападі, тобто бандитизм.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, що визначено ч. 3 ст. 373 КПК України.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні доказуванню підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення).

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого, що передбачено ч. 1 ст. 92 КПК України.

Відповідно до п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суд має суворо додержуватися принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України однією з засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України стороною обвинувачення, окрім протоколу про результати аудіо-відео-контролю місця від 16.05.2017 інших доказів не надано.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він не давав жодних вказівок ОСОБА_7 кинути гранату на подвір`я господарства ОСОБА_10 і взагалі обвинувачений не має жодного відношення до скоєння інкримінованого йому особисто кримінального правопорушення.

Крім того, місцевий суд вірно прийняв до уваги, що кримінальне провадження відносно інших обвинувачених за ст. 257 КК України, в тому числі і щодо ОСОБА_11 , на момент винесення вироку ще розглядається Дарницьким районним судом м. Києва і на той час не завершено.

Враховуючи вищевикладене, належних та допустимих доказів щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до участі в озброєній банді та вчинюваних нею нападах, тобто бандитизмі, в судовому засіданні місцевого суду не було надано, в зв`язку з чим ОСОБА_7 підлягав виправданню за ст. 257 КК України.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування і місцевим судом за ч. 4 ст. 296 КК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними і перевіреними в судовому засіданні доказами та є обґрунтованим.

У той же час, згідно зі ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_7 хоч і скоїв злочин 16.06.2016, але запобіжний захід у виді тримання під вартою йому у даному провадженні було обрано з 10 червня 2019 року. Тому застосовувати щодо нього ч. 5 статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року

№ 838-VIII підстав нема.

Колегія суддів погоджується з думкою місцевого суду, що наявність на розгляді у іншому суді кримінального провадження по обвинуваченню свідка не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 у даному провадженні по ст. 257 КК України.

Щодо не допитаних за клопотанням прокурора потерпілих та свідків, то він не забезпечив їхню явку до апеляційного суду, хоч мав таку можливість.

Адвокат просить скасувати вирок місцевого суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та ухвалити в цій частині новий, яким визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України у зв`язку з не доведенням його вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Таке прохання виходить за межі апеляційної інстанції, бо в ній виправдувальні вироки не ухвалюються.

Сторона захисту заперечує, що обвинувачений кинув гранату, але наслідки її вибуху були зафіксовані при огляді місця пригоди. Окрім того обвинувачений пояснював, що ОСОБА_11 запропонував йому кинути гранату на подвір`я потерпілого.

Щодо перекваліфікації інкримінованого правопорушення по ст. 296 КК України, то це право сторони обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_7 , місцевий суд не в повній мірі надав належну оцінку його особі та діям: вину не визнав і не розкаявся у скоєному, не відшкодував шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням; з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин переховувався на території Російської Федерації та був оголошений у міжнародний розшук, у зв`язку з чим був затриманий на території іноземної держави та переданий правоохоронним органам України.

Отже, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 420, 426 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Скасувати вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим у той же строк з моменту його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4