ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7896/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/48/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.358 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/48/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання у виді трьох місяців арешту.

Строк відбуття покарання за даним вироком постановлено рахувати з моменту звернення його до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 980,70 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.04.2021 року.

Згідно з вироком суду, 12 квітня 2021 року у ОСОБА_7 , який перебував по вул. Шептицького у м. Тернополі виник умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документа - посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій умисел, 12 квітня 2021 року о 23.30 год. в м. Тернополі ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки «Тоуоtа» моделі «Prius» д.н.з. НОМЕР_2 , будучи зупиненим працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області за порушення вимог карантинних обмежень, під час фіксування адміністративного правопорушення працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області, на місці події на законну вимогу останніх, усвідомлюючи, що посвідчення водія є завідомо підробленим, діючи умисно, шляхом використання, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 01.09.2015 року, видане на його ім`я. Окрім цього, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що згідно інформації регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 , яке знаходиться на зберіганні в Тернопільському сервісному центрі №6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області, оскільки ОСОБА_7 позбавлений права керування транспортними засобами згідно постанови від 19.10.2020 року по 19.10.2021 року. За результатами судової технічної експертизи документів №СЕ-19/120-21/3992-ДД стало відомо, що бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 заповнений на ім`я ОСОБА_7 , виготовлений не на підприємстві, яке повинно здійснювати їх випуск.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_7 просять вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Свої доводи мотивують тим, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується в перше, свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає вирок законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, розгляд якого здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа також є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, вірно врахував ступінь тяжкості кримінального проступку, обставини його скоєння , зокрема те, що будучи позбавленим водійських прав, як заходу адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, він не виконував рішення суду, а продовжував керувати транспортним засобом використовуючи при цьому підроблене посвідчення водія. У звязку з вказаними обставинами суд прийшов до висновку про те, що призначення обвинуваченому найменш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.358 КК України не буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його позитивні характеристики. До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не встановлено обставин, що обтяжують його покарання.

А тому, на думку колегії суддів, вірно серед трьох альтернативних видів покарання обрав арешт, визначивши його у середньому розмірі, та у звязку з наявністю помякшуючих обставин і даних про особу обвинуваченого відхилив можливість призначення найсуворішої міри покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі.

Перевіряючи доводи апелянтів щодо призначення ОСОБА_7 більш мякого виду покарання у звязку з відсутністю у нього судимості, позитивними характеристиками та неперебуванням на обліку у лікара нарколога та психіатра, наявністю помякшуючої його покарання обставини колегія суддів вважає що вимоги ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару а й виправлення засудженого судом дотримані.

Так, статтею 17 закону Про викоання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 передбачено що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі Бакланов проти Росії(рішення від 09.06.2005 року) та у справі Фрізен проти Росії( рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним.

З огляду нанаведені вище обставини колегія суддів вважає, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання було дотримано вищенавдених вимог законодавства, оскільки позитивні дані про особу обвинуваченого та помякшуюча його покарання обставина не є настільки значимими щоб досягти його виправлення за допомогою найменш суворого виду покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті закону України про кримінальну відповідальність, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до безпосередньо Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді