ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1497/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/1847/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, що має середню освіту, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 02 жовтня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивував тим, що прокурором не наведено ніяких нових обставин та доводів в обґрунтування своєї позиції. У судовому засіданні 04.08.2021 року прокурором було перераховано всі ті обставини, які ним зазначались під час досудового розслідування, тобто прокурором лише формально наведені ризики передбачені ст. 177 КПК. Так, обвинувачений має постійне місце проживання, працює, але не офіційно, отже на переконання захисника відсутні підстави стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду.

Доводи прокурора та суду про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити йо належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати підтвердженими та належно обґрунтованими, оскільки ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, сама по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою, відсутність роботи або сім`ї не дає підстави вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів, а наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективу про значну міру покарання сама по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

Застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить необхідний контроль за поведінкою та місцезнаходженням обвинуваченого, та надасть можливість ОСОБА_8 реалізовувати повною мірою право на захист.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що на розгляді в Запорізькому районному суді Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені передбаченого ч.1 ст. 115 КК злочину.

У судовому засіданні задоволено клопотання прокурора і ухвалено рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд в оскаржуваній ухвалі посилається на існування таких ризиків, як переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу і свідків в цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Також з наявних матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_10 не завершено, потерпіла та свідки судом не допитані. А тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у вину обвинуваченому ОСОБА_10 , є достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, адреси проживання яких відомі.
Окрім того, ОСОБА_10 не працевлаштований, офіційного прибутку не має, раніше неодноразово судимий , відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте не став на шлях виправлення і знову обвинувачується у вчиненні злочину, що свідчить про сталу схильність обвинуваченого до протиправної поведінки, а відтак існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК є підтвердженим.
А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі.

Отже, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З приводу заперечень апелянта про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину не є достатньою підставою для продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів зауважує, що підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою стала не лише тяжкість злочину, в якому він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, на що посилався захисник в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Вони не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доказів на підтвердження того, що обвинувачений має постійне місце роботи стороною захисту суду не надано, а відтак таке твердження не заслуговує на окрему увагу.

Отже колегія суддів, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 30.08.2021 Справа № 317/1847/21