У Х В А Л А
Іменем України
23 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_4 , від 11.10.2021 року, про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:
У провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана скарга.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 11.10.2021 слідчим першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року.

Скаржник вважає постанову слідчого необґрунтованою, а тому просить слідчого суддю її скасувати.

ОСОБА_3 , просив проводити розгляд скарги в режимі відео конференції, однак у зв`язку із технічними причинами провести відео конференцію не виявилось за можливе. В той же час враховуючи встановлений законом строк на розгляд даного виду скарг, слідчий суддя вважає за можливе провести судове засідання без участі скаржника.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду. Також слідчий вказував на непідсудність даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Щодо підсудності даної скарги слідчий суддя відзначає, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244 КПК України), а тому з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва.

Відповідної правової позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду міста Києва дотримується і Київський апеляційний суд (провадження №№ 11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 11.10.2021 про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, Шевченківському районному суду міста Києва.

Як вбачається з долучених до скарги матеріалів, Державним бюро розслідувань здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Слідчий суддя, повно та всебічно дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 3 Узагальнення ВССУ про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, правова природа даного виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки слідчим суддею не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Водночас, з постанови слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_4 , від 11.10.2021 року, про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року вбачається, що рішення про закриття кримінального провадження є таким, що прийнято передчасно, на підставі неповно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження.

Зокрема в межах кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року не було допитано особу, якій кримінальним правопорушенням могло бути завдано шкоди ОСОБА_3 .

Так ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року по справі № 761/20759/21, було встановлено, що слідчим ОСОБА_4 з моменту винесення ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.01.2021 про скасування постанови від 29.10.2020 про закриття даного кримінального провадження не враховано підстави для скасування вказаної постанови та не усунуто такі недоліки, викладені в ухвалі суду, зокрема, не здійснено допиту потерпілого ОСОБА_3 .

Тобто вказаним судовим рішенням було акцентовано увагу на процесуальному статус ОСОБА_3 , а саме статусі потерпілого.

Натомість в постанові слідчого ОСОБА_4 від 11.10.2021 року про закриття кримінального провадження вказується що ОСОБА_3 мало було допитано в процесуальному статусі свідка, що й стало підставою для відмови останнього в проведенні такої слідчої дії.

Крім того, постанова про закриття кримінального провадження № 0001219 не містить даних про проведення ряду слідчих дій, спрямованих на перевірку доводів потерпілого, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення та вжиття будь-яких заходів, спрямованих на повне та всебічне встановлення обставин кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя вважає наявні у кримінальному провадженні дані недостатні для висновку про закриття кримінального провадження, оскільки той обсяг інформації, яка наявна у слідчого явно не дає змоги стверджувати ні про наявність, ані про відсутність складу кримінальних правопорушень у діях вказаних осіб.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто потребує під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні «Бєлоусов проти України» заява № 4494/07 від 07 листопада 2013 року у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельнішим, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

Наведене у сукупності вказує на необґрунтованість постанови слідчого ОСОБА_4 , від 23.11.2021 року, про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року, та невжиття достатнього обсягу заходів у вигляді проведення необхідних слідчих та/чи процесуальних дій з метою виконання завдань кримінального провадження та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_3 , на постанову слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_4 , від 11.10.2021 року, про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 22, 26, 91, 92, 110, 303, 306, 307, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_4 , від 11.10.2021 року, про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року задовольнити.

Скасувати постанову слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_4 , від 11.10.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0001219 від 08.07.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1