справа №619/2299/21
провадження №1-кс/619/83/22
УХВАЛА

іменем України

10 лютого 2022 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
установив:
До суду надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в якому він просить: скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/2299/21) у кримінальному провадженні № 0000002 від 09.04.2021 на майно, що вилучено та належить ОСОБА_4 , а саме: транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , котре не співпадає з номером шасі згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 р/н НОМЕР_3 , в задній частині транспортного засобу р/н відсутній, сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору р/н НОМЕР_3 , 2009 року випуску, згідно з свідоцтва власник ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання зазначив, що 27 травня 2021 року слідчим суддею Дергачівського районного суду Харківської області за клопотанням дізнавача СВ ВП № 3 ХРУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , накладено арешт на вказані транспортні засоби. Вищезазначене майно було вилучено в ході обшуку 21.05.2021, проведеного за адресою Харківська область, Харківський район, с. Стрілеча, вул. Підхозна, буд. 10; за кримінальним провадженням внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 09.04.2021. Місцем зберігання тимчасово вилученого майна судом було встановлено спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. Кримінальне провадження № 0000002 від 09.04.2021, відкрито за ст. 290 КК України, метою обшуку було відшукати та встановити місцезнаходження транспортних засобів незаконно переміщених на територію України, а також встановлення приналежності та ідентифікуючих даних транспортних засобів. Зазначив, що на майно на яке було накладено арешт, було досліджено, експертами, та сама експертиза не підтвердила, ані підробки, ані інших фактів приналежності доказів кримінальному провадженню, та взагалі не було визначено речовими доказами у кримінальному провадженні. Враховуючи той факт що причетність ОСОБА_4 до кримінального провадження № 0000002 від 09.04.2021року - не встановлено, та той факт що з вилученим майном були проведені всі необхідні слідчі дії, вищезазначене майно не визнано речовим доказом по кримінальній справі та воно находиться на законних підставах у володінні, вважає що відпала необхідність в арешті тимчасово вилученого майна, та воно підлягає поверненню ОСОБА_4 під зберігальну розписку.

У судове засідання дізнавач не з`явилася, подала до суду заперечення на клопотання про зняття арешту з тимчасово вилученого майна. В яких вказала, що до клопотання не додано будь-яких документів, що підтверджують власність вилучених транспортних засобів у ОСОБА_4 . З таких обставин, вважає неможливим задовольнити вказане клопотання, також просила розглядати клопотання без її участі.

У судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, його представник адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив його задовольнити, розгляд просив провести у його відсутність.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27.05.2021 (справа № 619/2299/21, провадження № 1-кс/619/589/21), накладено арешт на тимчасове вилучене майно в ході обшуку, а саме: транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , котре не співпадає з номером шасі згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 р/н НОМЕР_3 , в задній частині транспортного засобу р/н відсутній, сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору р/н НОМЕР_3 , 2009 року випуску.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективним засобом юридичного захисту є скасування арешту майна.

У відповідності до ст. 129 Конституції України суд здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За приписами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також в ст. 9 Конституції України закріплено положення, за яким чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до положень статей 26, 27 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись. Учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

Дія Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на території України підтверджена Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів «2, 4, 7 та 11 до Конвенції», від 17.07.1997.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 41 Конституції України ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції , що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до кримінального правопорушення ОСОБА_7 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 (далі Положення).

Згідно з п. 1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України.

До ЄРДР № 0000002 від 09.04.2021 внесені наступні відомості: «Мешканці Харківського району Харківської області здійснили заміну номерів та агрегатів транспортних засобів торгівельних марок «Ford», «Chevrolet», «Opel» та ін., які не зареєстровані у відповідності до діючого законодавства, з метою їх подальшої експлуатації на території України». Вказані відомості були внесені 09 квітня 2021 року. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 290 КК України.

Згідно з статтею 290 КК України кримінальним правопорушенням є знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
Об`єктивна сторона вказаного злочину може виразитися у таких формах: 1) знищення;

2) підробка або 3) заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, а так само 4) заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Предметом злочину є: 1) ідентифікаційний номер; 2) номери двигуна, шасі або кузова; 3) номерна панель з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Предметом злочину є кузов, двигун, шасі чи номерна панель, на яких заводським способом позначено номери. При реєстрації транспортних засобів у технічний паспорт заносяться ці номери, завдяки чому транспортні засоби можуть бути ідентифіковані.

Ідентифікаційний номер транспортного засобу є структурним поєднанням буквено-цифрових символів, присвоюється виробником транспортного засобу з метою ідентифікації останнього і наноситься на деталі кузова, шасі (рами) згідно зі стандартами.

Номер двигуна, шасі (кузова) транспортного засобу наноситься заводом-виготовлювачем на передній панелі під капотом легкового автомобіля або над аркою переднього колеса та дублюється на окремих табличках, закріплених в салоні (кабіні), на рамі мотоцикла тощо. У ньому вказуються: дата випуску, тип кузова, номер двигуна, шасі або кузова, під яким транспортний засіб випущений із заводу, а на табличці додатково - країна, де виготовлено транспортний засіб, підприємство-виготовлювач, тип та робочий об`єм двигуна.

Заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу означає використання такої панелі іншого транспортного засобу без внесення відповідних змін у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Проте, дізнавачем не надано слідчому судді будь-яких доказів на підтвердження того, що з арештованими транспортними засобами були вчинені дії, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які слугували підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Слідчий суддя відхиляє доводи дізнавача про відсутність підстав для повернення ОСОБА_4 арештованого майна, оскільки останній не є його власником.

Як вбачається з матеріалів справи, арештоване майно було вилучено саме у ОСОБА_4 під час обшуку, який був проведений на території земельної ділянки, житлового будинку, всіх господарських будівель та споруд, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_4 є законним та добросовісним власником/володільцем зазначеного арештованого майна.

Крім того, пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до Постанови Європейського суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського суду від 24.03.2005р. по справі Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більш того, верховенство права, одна із засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до вимог закону, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Матеріали кримінального провадження не містять інформації, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні за статтею 290 КК України та є достатні підстави вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також дізнавачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що володілець вилученого майна визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у вищевказаному кримінальному проваджені чи з арештованим майном проводяться слідчі дії.

Положення статей 7 та 28 КПК України закріплюють таку засаду кримінального провадження, як розумність строків та передбачають критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, визначають, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Слідчий суддя вважає, що дізнавач не довела розумність такого тривалого строку арешту майна.

Слідчий суддя наголошує, що відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документу, який фіксує висновок дізнавача про набуття майном статусу речового доказу, та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та дійти висновку про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для продовження арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого дізнавачем рішення.

На переконання слідчого судді, орган досудового розслідування у розумінні вимог статті 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, які були б підставою для продовження арешту майна, у той час як матеріали справи не містять процесуального рішення слідчого при визнання такого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Отже, слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки ризики, які слугували підставою арешту майна, відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до вимог закону, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, є достатні підстави для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_7 не повинен нести непропорційний та непомірний тягар щодо належного йому майна.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 і 2 статті 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зазначений перелік є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Отже, нормами КПК України не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку рішення слідчого судді про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 309, 310, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт: транспортного засобу Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , котре не співпадає з номером шасі згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 р/н НОМЕР_3 , в задній частині транспортного засобу р/н відсутній, сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору р/н НОМЕР_3 , 2009 року випуску, накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27.05.2021 (справа № 619/2299/21, провадження № 1- кс/619/589/21) у кримінальному провадженні № 0000002 від 09.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , котре не співпадає з номером шасі згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 р/н НОМЕР_3 , в задній частині транспортного засобу р/н відсутній, сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на транспортний засіб Chevrolet модель Niva, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору р/н НОМЕР_3 , 2009 року випуску; які зберігаються на відповідному спеціальному майданчику і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, негайно передати володільцю ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1