Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/3931/2021 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127,
ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2021 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 31 жовтня 2021 року, включно.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанціїврахував: тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, що пов`язані із застосуванням насильства, а тому являють собою значну суспільну небезпеку; розмір покарання, який загрожує обвинуваченим у разі доведення винуватості; стадію судового провадження, а саме, що судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочато; конкретні обставини справи, дані за особи обвинувачених, зокрема вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, на підставі чого прийшов до висновку, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинувачених ухилитися від суду, переховуватися, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які не допитані судом, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню,у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 строку тримання під вартою, при цьому не знайшовши підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, вважаючи його необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або, як на альтернативний вид запобіжного заходу - у виді застави.
Сторона захисту вважає, що висновки суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є такими, що не знайшли свого підтвердження будь-якими доказами у провадженні.
Щодо існування ризиків можливого переховування від суду, впливу на свідків, потерпілих та перешкоджанню кримінальному провадженню, то, на переконання захисника, такий ризик не доведено належними доказами і ґрунтується лише на припущеннях.
Просить врахувати захисник і те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно; раніше не судимий, має родину, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, які будуть стримувати його від переховування від суду; навчається у вищому навчальному закладі, є приватним підприємцем і мав постійний дохід. Зазначає сторона захисту і про те, що у ОСОБА_9 наявна тяжка хвороба серця і він потребує лікування в умовах спеціалізованого кардіологічного центру, а тому подальше перебування під вартою призведене до незворотних змін щодо стану його здоров`я.
Таким чином, як підсумовує апелянт, існують достатні підстави для зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що, в свою чергу, надасть обвинуваченому можливість проходити курс лікування.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту про наявність достатніх підстав для зміни кожному обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, - є безпідставними.
Суд першої інстанції, поставивши питання про доцільність тримання обвинувачених під вартою та розглянувши з цього приводу клопотання сторони обвинувачення та захисту, вважав, що продовжують існувати ризики, які можуть свідчити про спроби обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які не допитані судом, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому постановив ухвалу про продовження кожному із них строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі наведені достатні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення щодо кожного обвинуваченого.
Зважаючи на те, що в суді першої інстанції судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачених тільки призначений до судового розгляду, встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Тому обґрунтованість обвинувачення при розгляді провадження в порядку апеляційної процедури за скаргами на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегією суддів не перевіряється.
Між тим, перевіряючи твердження захисників про відсутність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
За загальною практикою ЄСПЛ (зокрема, рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series А, № 182), термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
За змістом ухвали, суд першої інстанції на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них обмежувального заходу на момент розгляду відповідного клопотання, а більш детальна оцінка всім доказом буде надана на відповідній стадії судового розгляду.
Що стосується висновку суду про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися від часу обрання кожному обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 і ОСОБА_9 обвинувачення, в тому числі у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що пов`язані із застосуванням насильства та має підвищений ступінь суспільної небезпеки; тяжкість покарання, яка загрожує кожному обвинуваченому у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях; всі наявні в матеріалах провадження та проаналізовані судом в ухвалі дані про особу кожного обвинуваченого, їх соціальні зв`язки та репутацію, а також стан здоров`я, суд першої інстанції прийшов до висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, такі ризики не зменшилися від часу обрання кожному із них запобіжного заходу і виправдовують подальше їх тримання під вартою.
Разом із цим, наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, на чому наголошують захисники, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у кожного із них наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При цьому доводи захисника ОСОБА_8 про те, що значно погіршився стан здоров`я ОСОБА_9 і в умовах перебування у слідчому ізоляторі він не отримує належного лікування нічим не підтверджені, оскільки суду не були надані будь-які відомості про те, що за станом здоров`я ОСОБА_9 не може утримуватися під вартою.
Крім того, на переконання колегії суддів, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків з огляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, не допитувалися.
За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії. Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження кожному обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.
Із судового рішення також вбачається, що керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави кожному обвинуваченому і такий висновок суду з огляду на фактичні обставини особливо тяжкого кримінального правопорушення ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Враховуючи наведене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження кожному обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила. А тому і не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційних вимог захисників.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 31 жовтня 2021 року, включно без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4