Провадження №: 1-кс/755/5362/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 26.10.2021 року про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 26.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна.
Із тексту клопотання вбачається, що Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за №0000123, у ході якого було встановлено, що невстановлені особи шляхом обману заволоділи майном комунальної власності - нежилими приміщеннями загальною площею 220 кв.м у будинку АДРЕСА_1 , чим завдали шкоди у в особливо великих розмірах.
Так, рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» (із змінами і доповненнями внесеними рішенням Київської міської ради від 26.12.2002 № 220/380 «Про внесення змін та доповнень до рішення Київради від 27.12.2001 №208/1642 та 29.11.2001 №151/1585») затверджено перелік комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва, до якого включено, у тому числі, й нежилі приміщення загальною площею 1543,83 кв.м у будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 30 статті 26, пунктом 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до 2010 року включно здійснення правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності територіальної громади Дніпровського району, в тому числі виконувати усі майнові операції, передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду належало виключно до повноважень Дніпровської районної у місті Києві ради.
Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві», у зв`язку з припиненням Дніпровської районної у місті Києві ради, правонаступником права власності на об`єкти комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.
Відповідно до п.4 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.09.2010 №787 №Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» було ліквідовано Дніпровську районну у м. Києві раду.
У процесі ліквідації Дніпровської районної в місті Києві ради, справи з приватизації об`єктів комунальної власності, по яким були прийняті рішення та розпочату процедуру приватизації, але не завершено, були передані до Департаменту комунальної власності м. Києва.
Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, до якого було включено нежитлові приміщення загальною площею 1974,20 у будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» нежитлові приміщення загальною площею 935,0 кв.м на вул. Луначарського, 22-Б, закріплено за комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».
Крім того, згідно з рішенням Київської міської ради від 23.03.2017 №33/2255 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 31.03.2011 року № 100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва» до переліку об`єктів групи А, що перебувають у комунальній власності територіальної громади, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах, за конкурсом включені нежитлові приміщення загальною площею 214,4 кв.м. на АДРЕСА_2 .
До Дніпровської окружної прокуратури міста Києва надійшла заява КП «Київжитлоспецексплуатація» щодо протиправного заволодіння майном комунальної власності.
Так, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.07.2011 № 1339 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 та від 12.05.2011 №715, у господарському віданні КП «Київжитлоспецексплуатація» перебувають нежилі приміщення загальною площею 962,4 кв.м у будинку АДРЕСА_1 .
Разом із тим, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна первинна реєстрація права власності на нежилі приміщення з №1 по АДРЕСА_3 була проведена за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.09.2009 Головним управлінням комунальної власності міста Києва на підставі наказу від14.09.2009 №764-В. Реєстрацію прав власності проведено 15.09.2015 державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису 11337187).
У свою чергу, відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №062/06-13-6951 від 04.11.2021 приватизація вищевказаного нерухомого майна не здійснювалась. Головним управлінням не видавалось свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_4 від 14.09.2009 за вказаною адресою.
Надалі 29.09.2015 право власності на нежитлові приміщення перейшло до ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1795, виданий 29.09.2015 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису 11387120).
Уже 01.10.2015 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 зареєстровано право власності на вказані нежилі приміщення за ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Підставою для реєстрації слугував договір купівлі-продажу, серія та номер: 1079 від 01.10.2015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису:11418994).
Більше того, потім право власності 01.12.2016 на нежилі приміщення перейшло до ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на підставі договору міни, серія та номер:5716, виданий 01.12.2016, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису: 17759373).
Таким чином, відбулося протиправне заволодіння майном комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Усі вищевказані реєстраційні дії проведені з метою легалізації незаконно відчуженого майна, створення уявності правомірності його походження та набуття.
Як вже вище зазначалось, свідоцтво про право власності від 14.09.2009 №764-В Головним управлінням комунальної власності міста Києва не видавалось, а тому є недійсним за своєю правовою природою та не породжує правових наслідків. Відтак, указане свідоцтво про право власності не може бути правовою підставою для набуття права власності.
Зазначене свідчить про те, що первинна державна реєстрація 15.09.2015 державним реєстратором ОСОБА_5 права власності на приміщення за ОСОБА_4 проведена на підставі підробленого документу свідоцтва про право власності від 14.09.2009 №764-В, начебто виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 не мав фактичних прав власності на нежитлове приміщення, а отже не мав прав розпоряджатися ним, у тому числі продавати ОСОБА_6 , який, у свою чергу, не мав право укладати договір купівлі-продажу з ОСОБА_9 , а останній не мав право укладати договір міни з ОСОБА_10 .
Дійсним власником зазначеного нежитлового приміщення є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, оскільки нею та/або іншими органами місцевого самоврядування та державної влади міста Києва вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади міста Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, а вибуло з її володіння поза волею. При цьому, вищевказані особи не набували права власності на майно у встановленому законом порядку.
Нежитлове приміщення є комунальною власністю, не було приватизоване, а тому має бути звільненим та перейти у розпорядження уповноваженого суб`єкта дійсного власника - територіальної громади міста Києва.
Постановою у кримінальному провадженні вказане нежитлове приміщення визнано речовим доказом.
Прокурор у судове засідання не з`явився, клопотав про задоволення клопотання у його відсутність.
Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
Згідно норми ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Крім того, п.1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами, згідно ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом із тим, ч.2 ст.64-? КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Частиною 10 ст.170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме:
-нежитлове приміщення, загальною площею 220 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 00), шляхом заборони ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також будь-яким іншим фізичним/юридичним особам користування та розпоряджанням майном.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя