№ 336/1791/20
провадження № 1-кп/336/207/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000175 від 17.01.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, є фізичною особою-підприємцем, одружений, на утриманні має малолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого 15.05.2020 р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.263 КК України до штрафу в сумі 850 грн.,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину за наступних обставин.
15.12.2019 р. приблизно о 16.25 год., ОСОБА_6 , знаходячись на пішохідному переході на перехресті вул.Магістральна та вул.Виробнича у м.Запоріжжі, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, з метою реалізації свого протиправного умислу, наніс два удари металевою палицею в область нижньої частини передпліччя ОСОБА_4 , чим спричинив останньому гаматоми м`яких тканин обох передпліч, які згідно висновку КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 172 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину не визнав, про обставини справи пояснив, що 15.12.2019 р. приблизно о 18.00 год. рухався на належному йому автомобілі по вул.Виробничій в м.Запоріжжі, в транспортному засобі знаходились його дружина та малолітня дитина. На перехресті з вул.Магістральною, пропустив пішоходів, які перетинали проїжджу частину, та продовжив рух. Потерпілий разом з матір`ю теж рухалися по пішохідному переході разом з іншими, але раптово змінили напрямок руху та продовжили його вздовж проїздної частини. Обвинувачений подав звуковий сигнал ОСОБА_4 та продовжив рух через перехрестя, в цей час почув голосну лайку потерпілого. Проїхавши ще приблизно 10 метрів від переходу, ОСОБА_6 зупинив автомобіль та вийшов, щоб переконатись у безпечності вчиненого ним маневру відносно потерпілого. ОСОБА_4 почав рух у його напрямку і почав діставати з карману якийсь предмет, припускає, що газовий балончик. Приблизно на відстані 1-1,5 м один від одного, між ними стала мати ОСОБА_4 ОСОБА_7 , після чого обвинувачений покинув місце конфлікту. Наполягав, що будь-яких ударів ОСОБА_4 не наносив, просив його виправдати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Судом в ході судового розгляду досліджені докази сторони обвинувачення та захисту, а саме допитаний потерпілий, свідка, досліджені письмові документи та відтворені відеозаписи.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні надав пояснення, що 15.12.2019 р. приблизно о 16.30 год. по пішохідному переході разом з матір`ю ОСОБА_7 перетинав проїжджу частину по вул.Магістральній в м.Запоріжжі. В цей час на великій швидкості через пішохідний перехід проїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_6 . Потерпілий припускає, що злякавшись за своє життя, міг в цей час висловитись на адресу водія нецензурною лайкою. Зупинивши транспортний засіб приблизно за 5-6 метрів за пішохідним переходом, обвинувачений вийшов з автомобіля, та використовуючи ненормативну лексику, дістав металеву сріблястого кольору «битку» з-під сидіння водія чи заднього пасажирського, направився в бік потерпілого і наніс йому приблизно 10 ударів, 2-3 з яких поцілили тому в область передпліччя, оскільки ОСОБА_4 намагався закрити руками голову. ОСОБА_7 стала між ними, намагаючись захистити, потерпілий дістав з кишені газовий балончик, який намагався розпилити. В цей час з машини вийшла дружина обвинуваченого, після чого ОСОБА_6 покинув місце пригоди.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2020 р. (а.с.67-68) потерпілий ОСОБА_4 вказав, що впізнає на фото під № 2 із зображенням ОСОБА_6 особу, яка 15.12.2019 р. приблизно о 16.19 год., знаходячись на перехресті вул.Магістральна та Виробнича в м.Запоріжжі нанесли йому тілесні ушкодження.
При проведенні слідчого експерименту 30.03.2020 р. (а.с.73-76) з відеозаписом (а.с.77), який був відтворений в процесі розгляду провадження, потерпілий надавав пояснення аналогічні тим, які були надані ним під час судового розгляду.
Свідок ОСОБА_7 при допиті в суді надала пояснення, що є матір`ю потерпілого. Наприкінці 2019 р. разом з ОСОБА_4 перетинали перехрестя, рухаючись по вул.Магістральній на регульованому пішохідному переході на зелений сигнал світлофора. Посередині дороги після дощу була калюжа, яку свідок та потерпілий намагалися оминути. В цей час вона почула різкий звук гальмування та звуковий сигнал автомобіля. З автомобіля, який зупинився неподалік вийшов обвинувачений і направився в їх бік з металевою битою в руках, якою став наносити синові ударів в область голови. В цей час свідок знаходилась між потерпілим та обвинуваченим, намагаючись припинити побиття. Коли з автомобіля ОСОБА_6 вийшла його дружина, конфлікт було припинено.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.62), ст.дільничним Шевченківського ВП 15.12.2019 року о 16.49 годині від ОСОБА_4 прийнято заяву, в якій ОСОБА_4 просив вжити заходів до водія автомобіля бежевого кольору, д/н НОМЕР_1 , який 15.12.2019 р. о 16.19 год. за адресою: м.Запоріжжя, вул.Магістральна, 72 на пішохідному переході бейсбольною битою вдарив його по рукам, чим причинив фізичний біль, тілесних ушкоджень видимих нема. Зазначені твердження засвідчені ОСОБА_4 особистим підписом.
Згідно рапорту, зареєстрованого 15.12.2019 р. за р.№ 31921 (а.с.60-61), 15.12.2019 р. о 16.21 год. надійшло повідомлення зі сліжби 102, про те, що 15.12.2019 р. о 16.19 год. по вул.Магістральній в м.Запоріжжі в районі будинку № 72, щойно водій на а/м білого кольору НОМЕР_1 , ледве не збив заявника та його матір, чоловік дістав дубинку та бив заявника по руках.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.03.2020 р. (а.с.70-72) судом встановлено, що свідок ОСОБА_8 впізнав на фото із зображенням обвинуваченого чоловіка, який 15.12.2019 р. знаходячись в районі вул.Магістральна наніс раніше не відомому чоловіку два або три удари палицею в область обох рук.
З досліджених судом письмових документів та показань потерпілого, свідка ОСОБА_7 встановлено, що, 15.12.2019 р. приблизно о 16.19 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті вул.Магістральної та вул.Виробничої в м.Запоріжжі, під час раптово виниклого конфлікту наніс ОСОБА_4 декілька ударів невстановленим предметом.

Такі висновки суду, зокрема, ґрунтуються на показаннях потерпілого щодо обставин застосування до нього насильства під час раптового конфлікту, протоколі впізнання особи за фотознімками та слідчого експерименту за його участю, зміст яких розкрито вище.

Показання потерпілого в повній мірі підтверджені свідченнями допитаної судом свідка ОСОБА_7 .

З показань як обвинуваченого, так і потерпілого судом встановлено, що вони до подій 15.12.2019 р. не були знайомі, підстав надавати неправдиві свідчення та обмовляти ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не мав. Потерпілий послідовно, відразу після події, розповів про обставини, описав транспортний засіб, яким ОСОБА_6 пересувався, і за вказаними ним рисами, згодом співробітники поліції зробили висновок про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність надав в суді покази щодо обставин пред`явленого обвинувачення.

Разом з тим, стороною захисту, окрім іншого, оспорювався висновок експерта, як доказ що є недопустимим та зібраним з порушенням вимог КПК України та інших актів законодавства, що регулюють порядок проведення таких експертиз.

Оцінюючи висновок експерта, суд виходив з наступного.
Постановою слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 від 06.02.2020 року у кримінальному провадженні № 0000175 від 17.01.2020 року за ст. 125 ч. 1 КК України призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам КУ «ЗОБ СМЕ» (а.с.63).
Відповідно до висновку експерта № 172 (а.с.64-65) експертом ОСОБА_10 на підставі постанови слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.02.2020 року проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_4 . Як зазначено у висновку експерта, розпочато проведення експертизи 10.02.2020 року, закінчено 10.02.2020 року.
З тексту висновку вбачається, що обставини справи (п.1.2 висновку) були встановлені експертом із постанови слідчого та зі слів освідуваного.
Згідно дослідної (протокольної) частини: опис ушкоджень будь-яких видимих зовні тілесних ушкоджень, а також слідів їх загоєння по давності утворення віднесених до подій, викладених в обставинах справи (15.12.2019 р.) не виявлено (п.2.1); відомості з медичної документації «за даними з представленої освідуваним копії довідки з «9-а міська клінічна лікарня» травмпункт від 18.12.2019 р. « ОСОБА_4 , 1977 р.н., Диагноз: гематомы мягких тканей с/3 обеих предплечий. Осмот, амбулат.лечение. Рекомендовано наблюдение у семейного врача в поликлинике». Будь-яких додаткових даних для експертизи не надано (п.2.2).
Експерт дійшов наступних підсумків: 1. (2.1.) «гематомы мягких тканей с/3 обеих предплечий» (за даними копії довідки із трампункту «9-а міська клінічна лікарня») у ОСОБА_4 самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; 2. (2.2.) гематоми у ОСОБА_4 могли утворитись за загально-груповими характеристиками, від дії тупого/тупих предметів; 3. (2.4.-2.6) через відсутність в наданій медичній документації опису морфологічних характеристик тілесних ушкоджень (колір, розмір, форма та кількість) у ОСОБА_4 , визначити давність утворення тілесних ушкоджень, кількість травматичних впливів, а також утворення ушкоджень в один і той же час, чи в різний та їх послідовність, експерту, не видається можливим; 4. (2.3.) виникнення виявлених ушкоджень у ОСОБА_4 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів; 5 (2.7.) виявлені ушкодження у ОСОБА_4 розташовані в ділянках, що є доступними для спричинення власною рукою.
Оставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені ст.91 КПК України, до яких, зокрема, віноситься і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
При оцінці доказів суд виходить з положень ст. 337КПК України, яка вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.
Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
З урахуванням вищевикладеного, суд в подальшому надає оцінку доказам у їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, та з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи та заяви сторони захисту щодо недопустимості окремих з них.
Зокрема, статями 84, 86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як вказує ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Оцінюючи висновок судово-медичної експертизи експерта ОСОБА_10 суд виходить також з наступного.
Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.
Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Порядок призначення та проведення судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні врегульовані КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. № 6, Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6.
До обов?язку судового експерта статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» віднесений обов?язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.
Суб`єктами збирання доказів у кримінальному провадженні статтею 93 КПК України визначені сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Усі докази, які підлягають дослідженню експертом, надаються експерту виключно тією особою, яка залучила експерта для проведення експертизи.
Тож в даному випадку, оскільки судово-медична експертиза була призначена слідчим, тож виключно слідчий був уповноважений визначати не лише перелік питань, які підлягають вирішенню експертом, а і тих осіб, речі та документи, які мають бути досліджені експертом.
Натомість слідчим не надавались експерту будь-які документи для проведення експертизи, зокрема, медична картка чи історія хвороби ОСОБА_4 .
З висновку експерта вбачається, що підсумки були зроблені на підставі представленої освідуваним копії довідки з «9-а міська клінична лікарня» травмпункт від 18.12.2019 р.
Відповідно до п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 р., судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх кліничний перебіг та інші необхідні відомості.
Судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження) (п.4.2).
При проведенні судово-медичної експертизи, експерт повинен використати орагінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу (п.4.4).
Сторона захисту стверджувала, що медична документація, яка опинилась у експерта, та виступала первісними матеріалами при проведенні експертизи, отримана очевидно у незаконний спосіб. Такі доводи сторони захисту стороною обвинувачення не спростовані та підтверджені в ході судового розгляду в повній мірі.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що слідчий або прокурор з клопотанням до слідчого судді про надання тимчасового доступу до документів, а саме до медичної документації щодо ОСОБА_4 не звертались, такого дозволу в установленому порядку не отримували.

Відсутні і відомості про те, що така картка надавалась медичною установою потерпілому.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи що експертом ОСОБА_10 при проведенні експертизи не було виявлено у ОСОБА_4 тих тілесних ушкоджень, що вказані в обвинувальному акті, висновок експерта зроблений фактично на підставі копії довідки з «9-а міська клінічна лікарня», що не містить вичерпних даних про характер ушкоджень, іх клінічний перебіг, опису морфологічних характеристик тілесних ушкоджень (колір, розмір, форма та кількість), про що зазначала і експерт у підсумках, та зверення потерпілого за медичною допомогою через 3 дні після події, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що висновок експерта № 172 є неналежними доказом та не може бути використаний судом в якості доказу у кримінальному провадженні на користь обвинувачення.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд виходить з наступного.

Статтею 337 КПК України визначено, що cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року.
Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.
Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.
При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.
З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо належності та допустимості доказів, їх оцінки, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами та поза розумним сумнівом того, що саме дії ОСОБА_6 мали своїми наслідком тілесні ушкодження, які були виявлені лише через 3 дні після події, про що зафіксовано лікарем-травматологом, довідка якого стала підґрунтям для винесення експертом свого висновку, який судом визнаний неналежним.
За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_6 належить виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину.
У звязку з виправданням ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення цивільний позов залишається без розгляду на підставі ч.3 ст.129 КПК України.
Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався.

Судові витрати та речові докази в провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.371, 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок злочину, залишити без розгляду.
Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1