Справа № 716/1790/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 слідча суддя Заставнівського районного суду Чернівецької області Пухарєва О.В., ознайомившись з матеріалами справи №640/16562/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України про визнання відмови протиправною, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 30 серпня 2018 року усунути порушення закону скоєні його посадовими особами та відмову відкликати циркулярне повідомлення про розшук і затримання позивача від 14 січня 2016 року, який містить недостовірні відомості щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України відкликати циркулярне повідомлення про розшук і затримання позивача від 14 січня 2016 року, у зв`язку із відсутністю судового дозволу на затримання ОСОБА_1 з країн згідно переліку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва від 30 серпня 2018 року усунути порушення та відмову відкликати циркулярне повідомлення про розшук і затримання позивача від 14 січня 2016 року, яке містить недостовірні відомості щодо позивача. Зобов`язано Національну поліцію України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва скасувати повідомлення про розшук позивача від 14 січня 2016 року та повідомити про це країни, яким таке повідомлення було надіслано. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за скаргою відповідача.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року касаційну скаргу Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року скасовано. Провадження у справі №640/16562/19, відкрите в порядку адміністративного судочинства, закрито. Роз`яснено позивачу, що даний спір належить розглядати за правилами кримінальної юрисдикції, і що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.Ф

23 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про направлення цієї справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ухвали Верховного суду від 02 грудня 2021 року, вирішивши подану заяву ОСОБА_1 , керуючись ч.3 ст. 354 КАС України колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про задоволення вказаної заяви та направлення справи до Заставнівського районного суду Чернівецької області.

На виконання ухвали Верховного суду від 02 грудня 2021 року, після надходження до Заставнівського районного суду Чернівецької області, справа №640/16562/19 зареєстрована в порядку кримінального судочинства за єдиним унікальним номером судової справи: 716/1790/16-к та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана на розгляд слідчої судді Заставнівського районного суду Чернівецької області Пухарєвої О.В.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи №640/16562/19, що надійшла з Верховного суду, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Положеннями п.п. 4-1, 15, 17 ч.1 ст.3 КПК України визначено основні терміни Кодексу, які мають таке значення:

дізнавач - службова особа підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, у випадках, установлених цим Кодексом, уповноважена особа іншого підрозділу зазначених органів, які уповноважені в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків;

прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру" та діє у межах своїх повноважень;

слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно ч.1 с. 38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Приписами п.п. а) п.1 ч.2 та п. а) ч.3 ст.38 КПК України встановлено, що досудове слідство здійснюють слідчі підрозділи органів Національної поліції; дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів органів Національної поліції.

Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора.

Перелік видів бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка може бути оскаржена, встановлений п.1.ч.1 ст.303 КПК України.

Перелік рішень слідчого, дізнавача, прокурора, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, встановлений п.п.2-9(1), 11 ст.303 КПК України.

Зокрема приписами п.п. 5, 9-1, 11 ст.303 КПК України передбачено можливість оскарження: рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Згідно частини 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, статтею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

За змістом вимог, сформульованих у мотивувальній та прохальній частинах позовної заяви, що надійшла до слідчої судді від Верховного суду, ОСОБА_1 фактично оскаржив відмову Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 30 серпня 2018 року усунути порушення закону, скоєні його посадовими особами щодо відкликання циркулярного повідомлення про розшук і затримання ОСОБА_1 від 14 січня 2016 року, як підозрюваного в кримінальному провадженні.

Проте, зазначена відмова не входить до переліку рішень, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування , визначених ч.1 ст.303 КПК України.

Крім цього, вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі в порядку кримінального судочинства слідчий суддя приймає до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877 затверджено Положення про Національну поліцію.

Відповідно до підпунктів 32, 33, 34 пункту 4 даного Положення, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює представництво та забезпечує виконання зобов`язань України в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та Європейському поліцейському офісі; організовує взаємодію правоохоронних та інших державних органів України з Інтерполом, Європолом, а також компетентними органами інших держав з питань, що належать до сфери діяльності Інтерполу та Європолу; використовує та надає іншим правоохоронним органам України доступ до інформаційно-телекомунікаційних систем і банків даних Інтерпола та Європола, а також вносить до цих банків даних інформацію правоохоронних органів України.

Для належного виконання взятих Україною міжнародних зобов`язань, створено Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, який є структурним підрозділом Національної поліції України та забезпечує виконання завдань і функцій, покладених на державу щодо формування державної політики з питань міжнародного співробітництва, контролю за реалізацією державної політики з питань міжнародного співробітництва структурними підрозділами.

Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України сприяє взаємодії правоохоронних органів нашої держави з Генеральним секретаріатом Інтерпола та відповідними національними бюро країн-членів Міжнародної Організації Кримінальної Поліції. Також, Департамент здійснює обмін інформацією з правоохоронних проблем та координацію дій у боротьбі зі злочинністю, яка виходить за межі України або носить транснаціональний характер.

Отже, до функцій Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України віднесено забезпечення обміну офіційною та конфіденційною (оперативно-розшуковою) інформацією у межах Інтерпола з питань боротьби зі злочинністю, надсилання до Генерального секретаріата Інтерпола і національних центральних бюро держав - членів Інтерпола запитів, пов`язаних з інформацією про злочин і злочинців, розшукуваних осіб, предмети, документи, здійснення нагляду за особами, які підозрюються у скоєнні злочинів, тощо.

Як вбачається із вищенаведеного, Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, як структурний підрозділ Національної поліції України не належить до органів, що здійснюють досудове слідство і дізнання. За таких обставин, службові особи цього підрозділу Національної поліції не уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. Відповідно такі службові особи не наділені повноваженнями, слідчого, дізнавача, прокурора, скарги на рішення, дії чи бездіяльність яких розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

За таких обставин до компетенції слідчого судді не віднесено розгляд скарг на досудовому провадженні на рішення, дії чи бездіяльність Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України та його службових осіб.

Відповідно до принципу диспозитивності, визначеному КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом ( ч.3 ст.26 КПК України).

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню. Копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

З огляду на наведене, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за даною позовною заявою.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 110, 303, 304, 309 КПК України, слідча суддя -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України про визнання відмови протиправною в порядку ст.ст. 303-307 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідча суддя О. Пухарєва