Справа № 451/1572/18
Провадження № 1-кп/451/11/22
ВИРОК
іменем України

02 лютого 2022 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000492 від 4.11.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Радехів Львівської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, не депутат, не адвокат, не нотаріус, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого вироком Франківського районного суду м.Львова від 26.05.2021 року за ч.3 ст.408 КК України до покарання у виді позбавлення волі на пять років із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання на два роки іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,-

в с т а н о в и в:

за обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 3.11.2018 року близько 21:00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території господарства, що в АДРЕСА_1 , яке належить потерпілому ОСОБА_5 , шляхом таємно, шляхом вільного доступу без згоди власника чи володільця, незаконно заволодів легковим автомобілем, марки ВАЗ 21053, н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1983 року випуску, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому в сумі 14606 гривень.

.Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він дійсно в листопаді 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без згоди вітчима незаконно заволодів його легковим автомобілем. Щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що такий випадок ним більше не повториться, шкода відшкодована потерпілом,у шляхом повернення автомобіля. Просив його суворо не карати, оскільки має на утриманні двох малолітніх дітей.

Потерпілий ОСОБА_5 подав суду заяву про розгляд справи без його участі, претензій до обвинуваченого не має та просить його суворо не карати (а.с.41).

В процесі розгляду справи встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

При призначенні покарання обвинуваченому суду необхідно суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що у відповідності ч.2 ст.50 КК України мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення.

При виборі обвинуваченим заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст.66,67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння в розкритті кримільнаного правопорушення та відшкодування шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правпорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд бере до уваги, що він раніше судимий, відшкодовання шкоди потерпілому шляхом повернення автомобіля, відсутність претензій потерпілого та його про прохання про несуворість покарання.

При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, пом`якшуючі та обтяжуючу обставини.

Водночас, вид покарання обвинуваченому необхідно призначити в межах санкції ч.1 ст.289 КК України в редакції чинній на момент вчинення ним кримінального правопорушення ( листопад 2018 року).

Так, відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Беручи до уваги те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року за №2617-VІІІ, який набрав чинності 1.07.2020 року, була посилена кримінальна відповідальність санкції ч.1 ст.289 КК України, тому в силу положень ч.2 ст.5 КК України вказаний Закон не має зворотної дії в часі, а тому застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 .

Відтак, з урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції ч.1 ст.289 КК України у виді штрафу ( в редакції Закону №2903-IV від 22.09.2005 року із змінами, внесеними згідно із Законом №270VІ від 15.04.2008 року), оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті, суд не знаходить, так як вважає їх такими, що не призведуть до виправлення особи засудженого і запобігання вчиненню ним новихкримінальних правопорушень.

На підставі ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, суд вважає, що вирок Франківського районного суду м.Львова від 26 травня 2021 року, яким обвинуваченого засуджено за ч.3 ст.408 КК України, підлягає виконанню самостійно (а.с.102-105).

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальних витрат у справі не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, не застосовувались.

Керуючись ст.ст.100,373,374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 26 травня 2021 року підлягає виконанню самостійно.

Речовий доказ: легковий автомобіль, марки ВАЗ 21053, н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1983 року випуску, який переданий на зберігання ОСОБА_5 залишити у його користуванні.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1