Справа № 591/6692/16-к
Провадження № 1-кп/591/18/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , захисника ОСОБА_38 , обвинуваченого ОСОБА_39 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000912 за обвинуваченням

ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чкалівське, Чугуївського району, Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, працюючого заступником Сумського міського голови, одруженого, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Сумської міської ради від 05.03.2014 р. № 3086-МР ОСОБА_39 затверджений на посаді першого заступника Сумського міського голови.

Відповідно до розпорядження Сумського міського голови «Про розподіл обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та заступником міського голови, керуючим справами виконавчого комітету» від 31.10.2014 р. № 214-Р, ОСОБА_39 , обіймаючи зазначену посаду, є службовою особою представником влади та наділений організаційно розпорядчими функціями.

06.03.2014 р. після затвердження ОСОБА_39 на посаді першого заступника Сумського міського голови, він був ознайомлений із Загальними правилами поведінки державного службовця, яких зобов`язався дотримуватись. Разом з цим, ОСОБА_39 попереджений про обмеження, пов`язані з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та проходженням служби.

Так, Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадові особи місцевого самоврядування повинні додержуватися Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, забезпечувати відповідно до їх повноважень ефективну діяльність органів місцевого самоврядування, не допускати дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

25.03.2014 р. ОСОБА_39 склав присягу посадової особи місцевого самоврядування, згідно якої, серед іншого, зобов`язався неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки.

Не зважаючи на це, ОСОБА_39 , будучи посадовою особою місцевого самоврядування не дотримувався Конституції України та законодавства в частині гарантій та захисту трудових прав працівників, які займають особливе місце в житті людини, адже сама праця визначає матеріальні умови життя громадянина й має прямий вплив на його положення в суспільстві.

Так, ст.ст. 3, 19, 43 Конституції України гарантується захист осіб від незаконного звільнення, що узгоджується з Загальною декларацією прав людини, Європейською соціальною хартією, яка ратифікована законом України від 14.09.2006 р. № 137У, Міжнародним Пактом про економічні, соціальні та культурні права та ратифікованими Україною конвенціями Міжнародної організації праці, діяльність якої спрямована на визнання та захист права на працю.

Крім цього, ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а ст. 20 цього Закону передбачено, що, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Порядок та підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені ст. 40 КЗпП України, якою визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації.

Згідно ст. 184 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років частина шоста статті 179 КЗпП), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

ОСОБА_39 , працюючи на посаді першого заступника міського голови та згідно розподілу обов`язків, координуючи роботу департаменту містобудування та земельних відносин, тобто будучи службовою особою, відповідальною за організацію роботи даного структурного підрозділу Сумської міської ради, наділений організаційно-розпорядчими обов`язками координувати та контролювати діяльність підлеглих, умисно, грубо порушуючи законодавство про працю та вимоги ст. 43 Конституції України, незаконно звільнив із роботи з особистих мотивів групу працівників Департаменту містобудування та земельних відносин, загалом 34 особи, за наступних обставин.
04.12.2013 року Сумською міською радою прийнято рішення про створення Департаменту містобудування та земельних відносин (далі - Департамент), який є правонаступником Управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (далі СМР).

Рішенням від 29.01.2014 року № 3013-МР затверджено положення про Департамент, згідно якого основним його завданням є забезпечення реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин, містобудування, архітектури та реклами.

Згідно розпорядження в.о. сумського міського голови ОСОБА_40 від 06.02.2014 р. № 57-к на посаду директора Департаменту призначено ОСОБА_4 , якого переведено з посади заступника начальника управління містобудування та земельних відносин.

Розпорядженням в.о. Сумського міського голови від 06.02.2014 р. № 57-к ОСОБА_36 08.02.2014 року переведено на посаду заступника директора Департаменту начальника управління архітектури та містобудування, головного архітектора міста.

Згідно наказу від 08.02.2014 р. № 1-к директора Департаменту, відповідно до затвердженого штатного розпису, до Департаменту переведені наступні працівники:

- ОСОБА_20 на посаду головного спеціаліста загального відділу,

- ОСОБА_25 на посаду діловода загального відділу,

- ОСОБА_15 на посаду водія загального відділу,

- ОСОБА_12 на посаду прибиральника службових приміщень загального відділу,

- ОСОБА_14 на посаду заступника начальника відділу правового та кадрового забезпечення. Наказом від 02.12.2015 № 152-к переведений на посаду начальника відділу правового та кадрового забезпечення,

- ОСОБА_27 на посаду завідувача сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування відділу правового та кадрового забезпечення. Наказом від 02.12.2015 № 152-к переведений на посаду заступника начальника відділу правового та кадрового забезпечення,

- ОСОБА_34 на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу правового та кадрового забезпечення,

- ОСОБА_17 на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування. Наказом від 31.12.2015 № 167-к переведена на посаду завідувача сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування,

- ОСОБА_31 на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування,

- ОСОБА_24 на посаду головного спеціаліста відділу "Служба містобудівного кадастру" управління архітектури та містобудування. Наказом № 140-к від 17.11.2014 переведена на посаду головного спеціаліста архітектурно-планувального відділу управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_32 переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань дизайну міського середовища управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_19 на посаду завідувача сектору з питань реклами Управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_7 на посаду заступника начальника відділу "Служба містобудівного кадастру" управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_41 на посаду головного спеціаліста відділу " ІНФОРМАЦІЯ_2 " управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_21 на посаду головного спеціаліста відділу " ІНФОРМАЦІЯ_2 " управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_37 на посаду головного спеціаліста відділу " ІНФОРМАЦІЯ_2 " управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_11 на посаду головного спеціаліста відділу " ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- ОСОБА_42 на посаду головного спеціаліста відділу " ІНФОРМАЦІЯ_2 " управління архітектури та містобудування,

- ОСОБА_5 на посаду начальника управління земельних відносин,

- ОСОБА_30 на посаду заступника начальника управління земельних відносин начальника відділу земельних ресурсів,

- ОСОБА_13 на посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин,

- ОСОБА_16 на посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин,

- ОСОБА_29 на посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин,

- ОСОБА_10 на посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів управління земельних відносин,

- ОСОБА_18 на посаду начальника відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин,

- ОСОБА_33 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин,

- ОСОБА_43 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин,

- ОСОБА_26 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин,

- ОСОБА_28 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин,

- ОСОБА_22 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин,

- ОСОБА_23 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин.

- ОСОБА_8 на посаду головного спеціаліста відділу договорів та контролю платежів управління земельних відносин, наказом від 01.12.2014 р. № 144-к переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань дизайну міського середовища.

27 лютого 2014 року за заявою колишнього міського голови м. Суми ОСОБА_44 його повноваження достроково припинені Сумською міською радою, ОСОБА_45 обраний секретарем Сумської міської ради та тимчасово виконував обов`язки міського голови по виконавчій роботі.

ОСОБА_4 , який входив до складу іншої політичної сили, залишився на посаді директора Департаменту містобудування та земельних відносин.

Під час проведення позачергових виборів міського голови міста Суми 25.05.2014 р. ОСОБА_4 серед інших кандидатів балотувався на посаду міського голови, але за результатами позачергових виборів Сумським міським головою обрано ОСОБА_45 .

Постановою Сумської виборчої комісії Сумської області від 03.06.2014 р. № 50 «Про визнання обраними та реєстрацію депутатів Сумської міської ради шостого скликання», у зв`язку з поданими заявами депутатів Сумської міської ради ОСОБА_45 та ОСОБА_39 , достроково припинені повноваження останніх як депутатів міської ради та визнано обраними депутатами інших осіб.

При цьому ОСОБА_39 входив до складу іншої політичної сили ніж ОСОБА_4 , який був опозиційно налаштований до діючого керівництва Сумської міської ради та, зокрема, до першого заступника міського голови ОСОБА_39 .

Таким чином, зазначені особи являлись політичними опонентами. З урахуванням різних політичних поглядів, критики та неодноразових зауважень ОСОБА_4 , як депутата СМР, на адресу діючого керівництва Сумської міської ради, між ним і міським головою м. Суми та першим заступником міського голови ОСОБА_39 склались стійкі неприязні стосунки, про що свідчать неодноразові публічні конфлікти названих осіб, у тому числі в особистій площині.

Разом з цим, ОСОБА_4 , будучи директором Департаменту містобудування та земельних відносин СМР, підпорядковувався першому заступнику Сумського міського голови ОСОБА_39 . У зв`язку з наведеним, між ОСОБА_39 та ОСОБА_4 неодноразово виникали конфлікти та суперечки щодо організації роботи Департаменту. Вказані обставини сприяли виникненню стійкого неприязного відношення першого заступника міського голови ОСОБА_39 до ОСОБА_4 , що виявлялось в упередженому та прискіпливому ставленні до його роботи та до функціонування Департаменту в цілому.

На ґрунті цього, у першого заступника міського голови ОСОБА_39 виник умисел на незаконне звільнення з роботи з особистих мотивів керівника Департаменту ОСОБА_4 , тому він став систематично висловлювати зауваження до роботи очолюваного ОСОБА_4 . Департаменту та до роботи його заступника головного архітектора ОСОБА_36 , маючи на меті штучно створити умови для звільнення їх з роботи у дисциплінарному порядку.

Крім того, у березні 2015 року за ініціативою та заявами діючого на той час депутата ОСОБА_4 та його однопартійця ОСОБА_46 прокуратурою Сумської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 357 КК України та здійснювалось досудове розслідування щодо першого заступника Сумського міського голови ОСОБА_39 , який підозрювався у тому, що 18.03.2015 р. привласнив персональну картку депутата Сумської міської ради ОСОБА_47 , після чого під час проведення сесії Сумської міської ради 18.03.2015 шляхом використання картки для голосування депутата Сумської міської ради ОСОБА_47 , незаконно втрутився у роботу електронної системи для голосування Сумської міської ради "Рада-В". Під час досудового розслідування ОСОБА_4 допитаний як свідок щодо зазначених дій ОСОБА_39 . За результатами досудового розслідування відносно ОСОБА_39 складено обвинувальний акт, який 26.06.2015 направлений на розгляд до суду. При цьому ОСОБА_4 є свідком обвинувачення.

Вказані обставини сприяли посиленню стійкого неприязного особистого відношення ОСОБА_39 до ОСОБА_4 , що виявлялось в упередженому та прискіпливому ставленні до нього як до особистості, та як до керівника Департаменту.

Так, ОСОБА_39 , діючи з мотивів особистих неприязних відносин до директора Департаменту ОСОБА_4 , організував роботу щодо підготовки розпоряджень міського голови відносно останнього про дисциплінарні стягнення у вигляді доган, які в подальшому були ним оскаржені та скасовані рішеннями суду, які набули чинності.

У цей час колектив Департаменту відкрито підтримував ОСОБА_4 , що призвело до виникнення конфлікту між ОСОБА_39 та працівниками Департаменту, до яких у ОСОБА_39 у зв`язку з наведеними обставинами також сформувалось особисте неприязне ставлення як до осіб, які перешкоджають йому в реалізації планів щодо усунення ОСОБА_4 з посади.

Так, відносно ОСОБА_4 видавались розпорядження про звільнення із займаної посади директора департаменту містобудування та земельних відносин СМР № 149-к від 14.04.2015 року, № 207-к від 29.05.2015 р., № 326-к від 25.08.2015 р., які оскаржені до суду, визнані незаконними та скасовані, рішення суду набрали законної сили.
Також розпорядженням № 294-к від 24.07.2015 р. ОСОБА_36 звільнено з посади заступника директора департаменту містобудування та земельних відносин СМР, яке було оскаржене, рішенням суду визнано незаконним, у зв`язку з чим ОСОБА_36 поновлено на посаді.

01.12.2015 р. на виконання рішення суду міським головою поновлено ОСОБА_4 на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради.

Однак, не зважаючи на рішення судів, якими дії щодо звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_36 визнані незаконними, ОСОБА_39 , діючи умисно, керуючись тими самими мотивами особистої неприязні, організував роботу щодо підготовки розпорядження міського голови від 02.12.2015 р. про проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_4 щодо незаконності видачі ним містобудівних умов та обмежень та щодо відсторонення його від займаної посади. При цьому головою комісії призначено першого заступника міського голови ОСОБА_39 .

ОСОБА_4 , відповідно до п. 5 ч. 7 Постанови Кабінету міністрів України від 13.06.2000 р. № 950 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", звернувся до міського голови із відповідним листом із повідомленням про конфлікт інтересів між ним та ОСОБА_39 . Однак голова комісії ОСОБА_39 , не зважаючи на конфлікт інтересів, продовжував координувати роботу названої комісії, переслідуючи мету щодо звільнення із займаних посад директора департаменту містобудування та земельних відносин ОСОБА_4 та його заступника ОСОБА_36 , підлеглих їм працівників, підтримував таке неприязне ставлення до них у міського голови та членів комісії.

У складеному акті від 10.12.2015 р. комісією зроблені висновки, що є незадовільною робота посадових осіб органу місцевого самоврядування та наведено пропозицію про необхідність звільнення директора Департаменту ОСОБА_4 та заступника директора Департаменту ОСОБА_36 і реорганізацію Департаменту шляхом поділу його на дві окремі структури.

В подальшому вказані висновки скасовані судом 1-ї інстанції як незаконні. Крім того, ухвалою колегії Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 р. встановлено, що між першим заступником міського голови ОСОБА_39 та директором Департаменту ОСОБА_4 наявним є конфлікт інтересів, який полягає в тому, що стосовно ОСОБА_39 судом розглядається кримінальна справа по обвинуваченню у вчиненні ним ряду кримінальних правопорушень, в тому числі злочину проти правосуддя, і в межах якої ОСОБА_4 має процесуальний статус свідка та підлягає допиту в суді.

Крім того, перший заступник міського голови ОСОБА_39 , розуміючи, що звільнити самого ОСОБА_4 шляхом видання розпоряджень про накладення на останнього дисциплінарних стягнень, чи будь-яким іншим, в тому числі й законним, шляхом, йому не вдасться, не маючи іншого виходу, діючи з мотивів особистої неприязні до нього, умисно, маючи на меті у будь-який спосіб довести до логічного завершення питання звільнення з посади директора Департаменту ОСОБА_4 , вирішив здійснити ліквідацію департаменту містобудування та земельних відносин та передачу його повноважень іншим підрозділам: Управлінню архітектури та містобудування та Управлінню земельних ресурсів, при цьому звільнити всіх працівників Департаменту, що працювали під керівництвом ОСОБА_4 та підтримували останнього.

Таким чином, у ОСОБА_39 виник умисел на незаконне звільнення з роботи з особистих мотивів не лише керівника Департаменту ОСОБА_4 та його заступника ОСОБА_36 , а й інших працівників Департаменту у спосіб незаконної ліквідації Департаменту як структурного підрозділу СМР, що передбачало обов`язок звільнення усіх працівників.

Наприкінці 2015 року перший заступник міського голови ОСОБА_39 згідно розподілу обов`язків, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою подальшого звільнення директора Департаменту ОСОБА_4 , його заступника ОСОБА_36 , підлеглих їм працівників Департаменту, сприяв підготовці проекту рішення Сумської міської ради щодо ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин та передачі його повноважень управлінню архітектури та містобудування та управлінню земельних ресурсів, яке не передбачало посаду директора, переконавши у необхідності вказаної ліквідації міського голову.

Разом із цим, працівниками Департаменту на ім`я міського голови, як формального ініціатора розробки цього проекту рішення, направлено відкритого листа, в якому зазначено, що прийнятим рішенням щодо ліквідації департаменту не враховані інтереси трудового колективу та територіальної громади м. Суми, ліквідація спричинить негативні наслідки в процесі управління містобудівною діяльністю та регулювання земельних відносин із подальшим порушенням прав та законних інтересів громадян та суб`єктів господарювання. Крім того, у листі зазначено прохання не керуватись політичними амбіціями та зважати на думку колективу.

При цьому, ще 06.08.2014 р. Сумською міською радою приймалося рішення № 3470-МР про реорганізацію Департаменту шляхом поділу на управління архітектури та містобудування та управління земельних відносин.

Депутатами Сумської міської ради ОСОБА_48 , ОСОБА_46 та ОСОБА_49 , це рішення оскаржено до суду. Позовні вимоги задоволені, рішення про реорганізацію судом визнано незаконним та скасовано, суди апеляційної та касаційної інстанцій залишили рішення суду першої інстанції в силі, про що було відомо ОСОБА_39 .

Не зважаючи на це, в грудні 2015 року ОСОБА_39 , із метою подальшого незаконного звільнення ОСОБА_4 , його заступника ОСОБА_36 і підлеглих їм працівників Департаменту, діючи умисно, з тих же мотивів, переконав міського голову у необхідності ліквідації Департаменту без визначення правонаступника.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_39 , користуючись своїми повноваженнями, згідно розподілу обов`язків, організував роботу щодо підготовки відповідного проекту рішення СМР, використовуючи у своїх цілях міського голову та однопартійців у Сумській міській раді, діючи з особистих мотивів, наполегливо бажаючи звільнення зі своїх посад усіх працівників Департаменту містобудування та земельних відносин.

Так, 27.01.2016 р. Сумською міською радою прийнято рішення № 254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної чисельності», згідно якого департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради підлягає ліквідації (п.п. 3.2.1. п. 3.2 ч. 3 зазначеного рішення).

Підпунктами 3.1.1., 3.1.2., пунктом 3.1. ч. 3 вищезазначеного рішення створюються:

- управління архітектури та містобудування Сумської міської ради з правом юридичної особи;

- департамент ресурсних платежів Сумської міської ради з правом юридичної особи, до складу якого передаються функції департаменту в частині земельних відносин.

Ч. 6 вказаного рішення передбачено з 04 травня 2016 року вивільнення всіх працівників Департаменту.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 19.02.2016 року перебуває у стані припинення та працює комісія з ліквідації (реорганізації) виконавчих органів Сумської міської ради, що була утворена вищевказаним рішенням.

Особою, уповноваженою представляти юридичну особу, головою комісії з припинення ліквідатором, був призначений перший заступник міського голови ОСОБА_39 з 27.01.2016. Цю посаду він обіймав до 28.09.2016 р.

Однак працівники департаменту містобудування та земельних відносин категорично не погодились із прийнятим рішенням щодо його ліквідації, про що неодноразово повідомляли під час зустрічей голові ліквідаційної комісії ОСОБА_39 , членам ліквідаційної комісії та іншим заступникам міського голови, в тому числі направляли листа з письмовими запереченнями щодо прийнятого рішення та проханням переглянути його із залученням відповідних фахівців.

Категоричний настрій працівників департаменту містобудування та земельних відносин, незгода з прийнятим рішенням про його ліквідацію, а також їх відданість та прихильність директорові департаменту містобудування та земельних відносин ОСОБА_4 і його заступнику ОСОБА_36 , ще більше посилили особисте неприязне відношення до працівників Департаменту з боку першого заступника міського голови ОСОБА_39 .

ОСОБА_39 , вперто не бажаючи відмовитись від задуманого, діючи умисно, повторно, із метою подальшого звільнення ОСОБА_4 , ОСОБА_36 та інших працівників Департаменту, неодноразово під час спілкування із працівниками департаменту містобудування та земельних відносин та через засоби масової інформації демонстрував зневажливе ставлення до ОСОБА_4 , ОСОБА_36 та всіх працівників Департаменту, у категоричній формі висловлювався про те, що керівники Департаменту не будуть займати свої посади за будь яких обставин. Крім того, заявляв працівникам Департаменту, що у разі їх незгоди із прийнятим рішенням СМР про його ліквідацію та невиконання вказівок ліквідаційної комісії щодо написання заяв про звільнення, всі такі працівники будуть звільнені.

Надалі, 04.03.2016 року перший заступник міського голови ОСОБА_39 , начальник правового управління СМР ОСОБА_50 , працівник відділу організаційно-кадрової роботи СМР ОСОБА_51 , дії яких були скеровані ОСОБА_39 , зібрали працівників департаменту містобудування та земельних відносин СМР в кабінеті № 312, у буд. АДРЕСА_2 , де вручили їм повідомлення про звільнення у зв`язку з ліквідацією департаменту, яке підписане від імені ОСОБА_39 , а також пропозиції про вакантні посади від імені міського голови. Проте, на час даної пропозиції, працівникам не надали роз`яснень та затвердженого штатного розпису новостворених структурних підрозділів, не підтвердили інформацію щодо дійсного існування новостворених структур та затверджених положень про них.

Разом із цим, в період ліквідації та реорганізації виконавчих органів Сумської міської ради згідно рішення № 254-МР у Сумському районному суді Сумської області слухалась справа № 587/769/16 за адміністративним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_52 , Незалежної професійної спілки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради в інтересах своїх членів до Сумської міської ради, Сумського міського голови ОСОБА_45 , третя особа Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради про визнання протиправними рішень суб`єктів владних повноважень та їх скасування, в якій 29.04.2016 року винесена ухвала про забезпечення позову, шляхом зупинення дії ч.1; п.п.3.1.1, 3.1.2, п. 3.1; п.п.3.2.1 п.3.2 ч.3; ч.4, ч.5, ч.6; ч.7 рішення Сумської міської ради № 254-МР від 27.01.2016 «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної численності». Крім того, вказаною ухвалою з метою забезпечення позову заборонено Сумській міській раді та її виконавчим органам, їх посадовим особам, ліквідаційній комісії департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, головою якої є ОСОБА_39 , державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо внесення будь-яких відомостей, інших відповідних записів до відповідних державних реєстрів, в т.ч. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із департаментом забезпечення ресурсних платежів СМР, управлінням архітектури та містобудування СМР, а також припиненням (ліквідацією) Департаменту містобудування та земельних відносин СМР.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 29.04.2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_52 , Незалежної професійної спілки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради в інтересах своїх членів до Сумської міської ради, Сумського міського голови ОСОБА_45 , третя особа Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради визнано протиправним та скасовано рішення СМР № 254-МР від 27.01.2016 року "Про затвердження структури апарату та виконавчих органів сумської міської ради, їх загальної чисельності", в частині, що стосується департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради. Вказана постанова залишена в силі ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року.

В подальшому, 04.05.2016 року до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради прибули Сумський міський голова ОСОБА_45 , перший заступник Сумського міського голови ОСОБА_39 , начальник правового управління Сумської міської ради ОСОБА_53 , секретар міської ради ОСОБА_54 , депутати міської ради ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та представили ОСОБА_57 і ОСОБА_58 керівниками новоутворених структурних підрозділів.

Під час цього, ОСОБА_39 , діючи умисно, повторно, з мотивів особистої неприязні, спільно із іншими особами, стали тиснути на працівників Департаменту, щоб вони написали добровільно заяви на звільнення, оскільки департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради ліквідовано.

Перед цим, 04.05.2016 року Сумською міською радою прийнято рішення № 735-МР «Про внесення змін до рішення СМР від 27.01.2016 № 254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів СМР, їх загальної штатної численності», як зазначено у Преамбулі рішення з метою забезпечення трудових прав ОСОБА_52 та ОСОБА_6 , що подавали вищевказаний позов. Тобто рішення № 735-МР відрізняється від рішення № 254-МР тим, що воно було доповнено пунктами, якими врегульовано трудові права ОСОБА_52 та ОСОБА_6 , а також збільшено загальну шатну численність апарату та виконавчих органів СМР з 640,75 штатних одиниць (згідно рішення № 254-МР) на 665,75 (згідно рішення № 735-МР). В іншому тексти зазначених рішень повністю дублюються і їх зміст є тотожним.

Із аналізу основних завдань та функцій, які покладались на ліквідований департамент містобудування та земельних відносин СМР згідно Положення та із аналізу основних завдань та функцій, що надалі було покладено на новоутворені управління архітектури та містобудування і департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, слідує, що фактично відбулося розмежування повноважень раніше існуючого департаменту як структури міської ради та їх передача до новоутворених департаменту забезпечення ресурсних платежів та управління архітектури та містобудування. Таким чином, функції департаменту містобудування та земельних відносин передані новоствореним виконавчим органам.

При цьому, згідно рішень № 254-МР та № 735-МР до новоутвореного департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР було приєднано управління майна комунальної власності СМР. Тобто управління майна комунальної власності реорганізовано шляхом приєднання до новоутвореного виконавчого органу, під час якого переведено всіх без винятку працівників вказаного управління. В той же час, створивши управління архітектури та містобудування (з правом юридичної особи), Сумська міська рада прийнятими рішеннями про ліквідацію департаменту містобудування та земельних відносин СМР, не відмовилась від завдань та функцій, які виконував даний орган.

Таким чином, фактично Сумською міською радою проведені у своїх виконавчих органах зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації. Проте ініціативою ОСОБА_39 ліквідовано вибірково один зі структурних підрозділів, оскільки потрібно було звільнити його керівників.

Вказані обставини підтверджують незаконний, безпідставний характер дій ОСОБА_39 , направлених на незаконне звільнення працівників Департаменту.

Реалізуючи свій умисел щодо звільнення працівників Департаменту та зокрема ОСОБА_4 , ОСОБА_39 , діючи з особистих мотивів, організував роботу щодо підготовки розпорядження Сумського міського голови від 04.05.2016 року № 184-к "Про звільнення ОСОБА_4 " у зв`язку з внесенням змін до Положення про департамент містобудування та земельних відносин у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (п. 1 ст. 40 КЗпП України) та його підписання Сумським міським головою. Однак рішенням суду від 21.07.2016 вказане розпорядження визнано протиправним та скасовано.

Аналогічним чином за сприяння та координації ОСОБА_39 роботи виконавців у підготовці розпорядження міського голови, підготовлено та передано міському голові для підпису розпорядження № 198-к від 06.05.2016 року про звільнення ОСОБА_36 із посади заступника директора департаменту містобудування та земельних відносин у зв`язку із ліквідацією департаменту (пункт 1 ст. 40 КЗпП України).

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на незаконне звільнення із роботи працівників Департаменту, до яких у ОСОБА_39 склалось особисте неприязне відношення внаслідок їх незгоди із ліквідацією департаменту, їх дій щодо відстоювання цілісності департаменту містобудування та земельних відносин та внаслідок їх прихильності і підтримки директора Департаменту ОСОБА_4 , перший заступник міського голови ОСОБА_39 06.05.2016 близько 10.00 години прибув до департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської за адресою АДРЕСА_2 . При цьому заручився та розраховував на підтримку у своїх діях членів ліквідаційної комісії ОСОБА_59 , ОСОБА_50 , ОСОБА_60 , працівника відділу кадрів СМР ОСОБА_51 , депутата Сумської міської ради ОСОБА_56 . Працівники департаменту були запрошені до кабінету № 302. Після того, як усі зібралися, ОСОБА_39 та інші особи повідомили, що 04.05.2016 року Сумською міською радою прийнято рішення про внесення змін до рішення № 254-МР від 27.01.2016, та про створення ліквідаційної комісії департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, якій доручено здійснити заходи щодо вивільнення та переведення працівників. При цьому запропоновано написати працівникам заяви про звільнення.

На зауваження працівників департаменту, що існує ухвала Сумського районного суду Сумської області від 29.04.2016 року у справі № 587/769/16-а, якою заборонено дію ліквідаційної комісії, у тому числі по вивільненню та переведенню працівників, які працюють у департаменті містобудування та земельних відносин, із боку зазначених вище осіб, які діяли під керівництвом та за вказівками голови ліквідаційної комісії ОСОБА_39 , висловлювались погрози залишення без роботи та без заробітної плати, якщо вони не напишуть заяви про звільнення.

Таким чином, 06.05.2016 року ОСОБА_39 , скориставшись відмовою працівників написати заяви про звільнення, діючи умисно, повторно, грубо порушуючи законодавство про працю, з мотивів особистої неприязні до працівників Департаменту, всупереч вимог КЗпП України, прийняв рішення про їх звільнення та повідомив працівників Департаменту про їх звільнення. При цьому наказав членам ліквідаційної комісії оформити прийняте ним рішення про звільнення на ім`я кожного працівника, як витяг з протоколу засідання комісії з ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 06.05.2016 року у зв`язку із ліквідацією цього Департаменту, розраховуючи на те, що вказане рішення буде сприйняте як колективне, що унеможливить притягнення його до відповідальності за порушення законодавства про працю.

Так, рішення ОСОБА_39 суперечить ст. 47 КЗпП України, якою визначено, що у день звільнення працівнику видається наказ власника або уповноваженого ним органу про звільнення.

Після цього ОСОБА_39 , діючи всупереч вимог статті 43 Конституції України щодо права людини на працю та нехтуючи гарантованим Конституцією та міжнародними актами, громадянам захистом від незаконного звільнення, у своєму службовому кабінеті в АДРЕСА_3 , підписав рішення про звільнення у зв`язку із ліквідацією департаменту, яка була завідомо незаконною та заздалегідь спланованою ним для досягнення кінцевої мети звільнення працівників Департаменту.

Таким чином, внаслідок виданого незаконного рішення голови ліквідаційної комісії ОСОБА_39 від 06.05.2016 р. зі своїх посад незаконно звільнені наступні працівники Департаменту: ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_37 , ОСОБА_11 , ОСОБА_42 , ОСОБА_5 , ОСОБА_30 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_33 , ОСОБА_43 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_8 .

При цьому ОСОБА_39 вказані дії вчинив відносно ОСОБА_35 , яка перебувала у стані вагітності та ОСОБА_8 , яка перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами. Про дані обставини ОСОБА_39 було достовірно відомо.

Таким чином, ОСОБА_39 , діючи умисно, з особистих мотивів, не додержуючись вимог законодавства, що регулюють вивільнення працівників, грубо порушуючи трудові права групи працівників Департаменту (загалом 34 особи), незаконно звільнив їх з роботи з особистих мотивів, в тому числі вагітних жінок.

Надалі звільнені працівники Департаменту: ОСОБА_4 , ОСОБА_36 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_37 , ОСОБА_11 , ОСОБА_42 , ОСОБА_5 , ОСОБА_30 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_33 , ОСОБА_43 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , звернулись з адміністративними позовами до суду та прийнятими постановами суду визнані протиправними та скасовані рішення щодо їх звільнення, які прийняті під головуванням та підписані головою ліквідаційної комісії Департаменту містобудування та земельних відносин СМР ОСОБА_39 .

Постановами суду визнані протиправними та скасовані рішення про звільнення працівників: ОСОБА_4 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_37 , ОСОБА_11 , ОСОБА_42 , ОСОБА_5 , ОСОБА_30 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_43 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які поновлені на роботі в Департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради відповідно останніх займаних посад.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_39 , діючи повторно, вчинив грубе порушення законодавства про працю за наступних обставин.

Постановою Сумського районного суду від 21.07.2016 р. ОСОБА_4 поновлений на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 04.05.2016 р.

Постанова у добровільному порядку виконана не була, у зв`язку з чим 21.07.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Сумській області про примусове виконання рішення суду.

26.07.2016 р. міським головою м. Суми ОСОБА_61 видано розпорядження № 295-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_4 , відповідно до якого останнього поновлено на вказаній посаді поза штатом; визначене робоче місце кабінет № 4 по АДРЕСА_3 , що не відповідало вимогам закону, оскільки на стадії поновлення працівника на роботі за попередньою посадою роботодавець не вправі встановлювати зміни до трудового договору, тобто штучно створювати перешкоди у доступі до праці. Крім того, департамент містобудування та земельних відносин СМР існував, так як рішення про його ліквідацію на момент поновлення ОСОБА_4 , були скасовані.

28.07.2016 р. міським головою ОСОБА_45 видане розпорядження № 296-к "Про внесення змін до розпорядження міського голови від 26.07.2016 р. № 295-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_4 ", у незмінній редакції, крім зазначення дати поновлення з 04.05.2016 р. Стосовно частини розпорядження № 295-к щодо встановлення робочого місця за новою адресою та обліку робочого часу редакція розпорядження не зазначена.

28.07.2016 р. державним виконавцем складено акт про незгоду ОСОБА_4 з даним розпорядженням.

29.07.2016 р. постановою державного виконавця на міського голову за невиконання судового рішення накладено штраф у сумі 580 грн.

При цьому згідно розпорядження Сумського міського голови ОСОБА_45 від 29.07.2016 р. № 289-в на першого заступника міського голови ОСОБА_39 покладено виконання обов`язків з виконавчої роботи СМР на термін його відпустки.

03.08.2016 р. ОСОБА_39 , будучи виконувачем обов`язків міського голови з виконавчої роботи, видав розпорядження № 301-к "Про поновлення ОСОБА_4 на роботі". Відповідно до даного розпорядження, ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді директора департаменту містобудування та земельних відносин СМР з 04.05.2016 р. Підставою для поновлення стала зазначена постанова державного виконавця про накладення штрафу від 29.07.2016 р, що свідчить про відсутність наміру на добровільне поновлення ОСОБА_4 , з особистої неприязні до останнього. Зазначення про встановлення робочого місця за новою адресою відсутнє.

Із вказаним розпорядженням ОСОБА_4 ознайомлений 04.08.2016 р.

Цього ж дня, 04.08.2016 р. ОСОБА_4 прибув до робочого кабінету по вул. Горького, 21 у м. Суми, де, згідно реєстраційних документів, зареєстровано місце знаходження департаменту містобудування та земельних відносин та виявив, що робочий кабінет директора департаменту зайнятий працівниками департаменту інфраструктури СМР. Після цього за вказаною адресою прибув ОСОБА_39 , який, маючи на меті реалізацію злочинного наміру, направленого на звільнення ОСОБА_4 на ґрунті особистої неприязні до останнього, повідомив, що ОСОБА_4 не має права перебувати у даному приміщенні, оскільки його робоче місце знаходиться на пл. Незалежності, 2 м. Суми, каб. № 4. У зв`язку з цим між вказаними особами виник конфлікт, який був умисно створений ОСОБА_39 .

На зауваження ОСОБА_4 , що згідно реєстраційних документів місце знаходження департаменту містобудування та земельних відносин зареєстроване за цією адресою, ОСОБА_39 висловив свій намір на негайне звільнення ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_39 , умисно створивши підґрунтя для конфлікту із ОСОБА_4 , скориставшись його відмовою зайняти робоче місце на АДРЕСА_3 , розуміючи, що на стадії поновлення працівника на посаді неможливо вносити істотні зміни до трудового договору, створюючи штучні перешкоди для виконання поновленим працівником трудових обов`язків, діючи умисно, повторно, грубо порушуючи законодавство про працю, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_4 , всупереч вимог Кодексу законів про працю України, прийняв рішення про його звільнення. При цьому ОСОБА_39 , користуючись наданими йому повноваженнями виконувача обов`язків міського голови з виконавчої роботи, наказав працівникам відділу організаційно-кадрової роботи СМР оформити прийняте ним рішення відповідним розпорядженням.

Після цього ОСОБА_39 , діючи всупереч вимог статті 43 Конституції України щодо права людини на працю та нехтуючи гарантованим Конституцією та міжнародними актами, громадянам захистом від незаконного звільнення, у своєму службовому кабінеті в АДРЕСА_3 , розуміючи, що ОСОБА_4 був на роботі, усвідомлюючи, що його дії будуть оскаржені в судовому порядку, використовуючи штучно створений привід про визначення робочого місця ОСОБА_4 за адресою пл. Незалежності, 2 у м. Суми в службовому кабінеті № 4, не організував будь-які перевірки причин відсутності працівника, спираючись на акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_4 від 02.08.2016 р. та 03.08.2016 р., та акту про відмову ОСОБА_4 в наданні пояснень від 04.08.2016 р., не дотримуючись порядку звільнення за прогул, що свідчить про його умисел будь-що звільнити ОСОБА_4 з роботи незалежно від наявності для того законних підстав, підписав розпорядження № 304-к "Про звільнення ОСОБА_4 " відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин (прогул), яке було завідомо незаконним та наступного дня, 05.08.2016 р., на виконання вказівки ОСОБА_39 завідувачем сектору кадрового забезпечення відділу організаційно-кадрової роботи СМР ОСОБА_51 у службовому кабінеті відділу організаційно-кадрової роботи СМР, що розташований на АДРЕСА_3 вручене ОСОБА_4 .

Надалі, постановою Сумського районного суду Сумської області від 30.09.2016 р. визнано протиправним та скасовано розпорядження виконуючого обов`язки міського голови міста Суми з виконавчої роботи ОСОБА_39 від 04.08.2016 р. № 304-к "Про звільнення ОСОБА_4 " та ОСОБА_4 поновлено на роботі в Департаменті містобудування та земельних відносин СМР.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_39 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав повністю, як і заявлені до нього позови, зазначивши про те, що дійсно перебував у вказаний в обвинуваченні час на займаній посаді заступника Сумського міського голови, не заперечивши виконання перелічених в обвинуваченні функціональних обов`язків. Водночас, показав суду, що вчиняючи наведені дії, пов`язані зі звільненням працівників Департаменту, діяв виключно на виконання наведених в обвинуваченні рішень Сумської міської ради, кожному з працівників (крім ОСОБА_4 та ОСОБА_36 ) були запропоновані посади в новостворених органах, а їх звільнення відбулось, оскільки вони не побажали писати заяви на звільнення та прийняття до штату нових органів. Жодного особистого мотиву не мав, вважає, що справа є політично заангажованою, а штучні перешкоди в виконанні рішень Ради створював сам керівник Департаменту ОСОБА_4 , підбурюючи працівників на спротив виконанню рішень Ради. Не заперечив, що знав про існування судового рішення на момент звільнення працівників Департаменту, яке фактично забороняло вчиняти дії по ліквідації органу, але керівник правового управління департаменту ОСОБА_50 запевнив, що це судове рішення стосується заборони вчиняти дії по першому рішенню СМР, а в той момент було прийнято друге рішення СМР про ліквідацію Департаменту, в якому враховані права двох осіб ОСОБА_52 та ОСОБА_6 . Помилки при звільнені працівників були допущені внаслідок того, що працівниками Департаменту були вилучені та не надані трудові книжки та документація стосовно кожного працівника, а також чинились перешкоди в проведенні ліквідаційної процедури.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , підтвердивши наведені в обвинуваченні обставини, показав, що дійсно в наведений в обвинуваченні час між ним, як керівником Департаменту, та ОСОБА_39 склались неприязні стосунки, оскільки він (потерпілий) залишився на посаді керівника Департаменту, як політичний опонент до команди нового міського голови ОСОБА_45 . При цьому, до нього почали пред`являтись безпідставні претензії пов`язані з невдоволенням його роботою та роботою Департаменту з вимогою про звільнення, що неодноразово та систематично відбувалось з ініціативи керівництва СМР, але всі рішення про його звільнення скасовувались в судовому порядку. Паралельно з цим відбувався тиск на його підлеглих, а в подальшому були прийняті СМР наведені рішення про ліквідацію Департаменту, створено ліквідаційну комісію. При зустрічах з керівництвом СМР (в тому числі з ОСОБА_39 ) від працівників вимагали в різкій формі написання заяв про звільнення, з подальшим працевлаштуванням в новоутворені органи СМР, а 06 травня 2016 року, коли працівники відмовились писати заяви про звільнення, оскільки фактично нові органи ще не були створені, то їх рішенням ліквідаційної комісії за підписом ОСОБА_39 , витягом з протоколу було всіх звільнено, в тому числі двох вагітних жінок. Вважає своє та працівників звільнення незаконним, оскільки, по-перше, ОСОБА_39 мав особисті неприязні стосунки з ним, через його протилежну політичну позицію, а також з огляду на те, що за його ініціативою, зверненнями були відкриті кримінальні провадження відносно ОСОБА_39 , в тому числі стосовно його голосування, а також через критику керівництва ради в публічній площині. По-друге, в момент звільнення працівників було нескасованим рішення суду, яке забороняло вчиняти будь-які дії по ліквідації департаменту і про що 06 травня 2016 року повідомлялось членам ліквідаційної комісії. В-третє, на момент звільнення нові органи СМР ще не були утворені, не затверджений їх штатний розпис, деяким працівникам пропонували нерівнозначні посади, а сама ліквідація фактично була реорганізацією, що не передбачало звільнення працівників. В подальшому всіх звільнених працівників (які звернулись до суду) в тому числі і його було поновлено на роботі рішеннями судів, які набрали законної сили, але на виконання цього рішення працівникам був виділений кабінет № 4 в раді (актовий зал), а виконання роботи за функціональними обов`язками їм майже не надавалось.

Покази потерпілого ОСОБА_4 в цілому, в загальній картині стосовно обставин, наведених в обвинуваченні, та процесу звільнення працівників 06 травня 2016 року, підтвердили суду і потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (яка перебувала в момент звільнення 06 травня 2016 року в стані вагітності і про звільнення дізналась від інших осіб, а також про сам процес звільнення працівників), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (яка також показала, що станом на 06 травня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 (яка серед іншого повідомила, що в момент звільнення перебувала в відпустці), ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 (яка також показала, що в час звільнення була в соціальній відпустці), ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 .

ОСОБА_15 суттєвої інформації не повідомив, зазначивши, що 23 червня 2016 року сам забрав трудову книжку, суттєвих обставин процедури звільнення не навів, як і потерпіла ОСОБА_18 також не навела обставин стосовно подій її звільнення, оскільки не була присутня при цьому, але зазначила, що в подальшому була переведена на нову посаду без звільнення.

ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 та ОСОБА_10 також показали, що були переведені після поновлення судом на нові посади без звільнення, як і ОСОБА_21 .

Потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_22 події 06 травня 2016 року погано пам`ятають та суттєвої інформації стосовно предмета доказування не повідомили.

Свідок ОСОБА_51 , яка працювала в секторі кадрового забезпечення СМР показала суду, що дійсно в січні 2016 року було прийнято рішення СМР стосовно ліквідації Департаменту, відношення до якого вона не має та документів по цьому питанню не оформляла, про стосунки ОСОБА_4 з ОСОБА_39 нічого не повідомила.

Свідок ОСОБА_62 (начальник відділу організаційно-кадрової роботи СМР), також показав суду, що на початку 2016 року було прийнято рішення по ліквідацію Департаменту, сформована ліквідаційна комісія. З його слів це була ініціатива міського голови ОСОБА_45 , озвучена ОСОБА_63 (його заступником в той час), про стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_39 йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_56 також показав суду про те, що в 2016 році було в СМР прийнято рішення про ліквідацію Департаменту, хто його ініціював та яка була в цьому потреба не повідомив нічого.

Свідок ОСОБА_63 (на той момент заступник міського голови) дав суду аналогічні покази, зазначивши про те, що ініціатива ліквідації Департаменту була зі сторони міського голови.

Свідок ОСОБА_64 , який входив до складу ліквідаційної комісії Департаменту, дав суду аналогічні покази, зазначивши про те, що не знає, хто ініціював питання про ліквідацію Департаменту, в голосуванні на засіданні комісії участі не приймав, оскільки думав, що це може зумовлювати конфлікт інтересів. Про відносини ОСОБА_4 та ОСОБА_39 нічого не повідомив.

Свідок ОСОБА_60 показала суду, що приймала участь в зазначеній ліквідаційній комісії Департаменту, про рішення суду стосовно заборони вчиняти дії по ліквідації Департаменту в той момент їй нічого не було відомо, чула, що щось казали про розгляд якоїсь справи, якби їй було відомо про наявність такого рішення, то не голосувала б за звільнення працівників, про стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_39 нічого не повідомила.

Свідок ОСОБА_50 показав суду, що дійсно приймав участь в ліквідаційній комісії наведеного Департаменту, був обізнаний про наявність станом на 06 травня 2016 року згаданого рішення, яким заборонялось вчиняти дії по ліквідації Департаменту, але вважає, що оскільки було прийнято друге рішення СМР, а також оскільки були сумніви в законності судового рішення від 29 квітня 2016 року, тому все одно було здійснено звільнення працівників, а вирішення цього питання не було винесено на обговорення членів комісії.

Свідок ОСОБА_45 (міський голова) дав суду покази стосовно обставин ухвалення радою рішення про ліквідацію Департаменту, не пам`ятає чия була ініціатива стосовно відсторонення ОСОБА_4 від посади та про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не навів безпосередніх обставин звільнення працівників, а також стосовно виконання судових рішень, які стосувались наведених в обвинуваченні обставин.

Крім цього, стороною обвинувачення надані наступні докази:

-Заява профспілки Департаменту про вчинення кримінального правопорушення з копією судового рішення від 29 квітня 2016 року (стосовно заборони вчиняти дії відносно працівників Департаменту) та копії витягів з протоколів ліквідаційної комісії від 06 травня 2016 року про звільнення його працівників (в тому числі потерпілих в справі) т. 3 а.с. 77-98;

-повідомлення про кримінальне правопорушення ОСОБА_4 , з копіями розпоряджень про його звільнення (скасування звільнення), копіями документів по службовому розслідуванню, окремими думками та зауваженнями ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 108-155);

-заява ОСОБА_65 та колективна заява працівників Департаменту стосовно їх незаконного звільнення та порушення трудових прав (т. 3 .а.с 156-164);

-розпорядження Міського голови № 214-р від 31 жовтня 2014 року стосовно розподілу обов`язків ОСОБА_45 як Міського голови та його першого заступника ОСОБА_39 (т. 3 а.с. 165-185);

-заява ОСОБА_36 стосовно його залучення до справи як потерпілого, до якої він надав копії документів: трудової книжки, документів по його звільненню в 2015 році та копії судових рішень про його поновлення на посаді (т. 4 а.с. 23-54);

-заяви потерпілих, з якими ними надавались копії їх трудових книжок та копії документів про звільнення 06 травня 2016 року та про поновлення на посаді, а саме: ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_19 , ОСОБА_35 (без заяви про залучення потерпілою, але з копією довідки про вагітність, яка видавалась для подання до Департаменту), ОСОБА_21 , ОСОБА_37 (в тому числі з наказом про його перебування в відпустці в час звільнення), ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , ОСОБА_26 , ОСОБА_33 , ОСОБА_9 , ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_34 , ОСОБА_25 (т. 4 а.с. 55-165);

-протокол огляду документів частини судових рішень, якими поновлювались працівники департаменту (т. 4 а.с. 174-185);

-заява ОСОБА_27 , як голови профспілки Департаменту, з якою він надав органу досудового розслідування копії судових рішень, якими поновлено на роботі наступних працівників: ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_37 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_5 , ОСОБА_21 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_11 (т. 4 а.с. 187-250, т. 5 а.с. 1-101);

-протокол обшуку від 04 листопада 2016 року, проведеного на підставі ухвали від 31 жовтня 2016 року в кабінетах ОСОБА_39 , ОСОБА_50 , ОСОБА_62 , згідно якого вилучено в кабінеті ОСОБА_50 колективний договір між роботодавцем та трудовим колективом Департаменту, в тому числі особові справи працівників (т. 9 а.с. 155);

-протокол обшуку від 19 травня 2016 року, проведеного на підставі ухвали від 18 травня 2016 року в приміщенні Департаменту, згідно якого вилучено в тому числі рішення СМР № 3013-МР від 29 січня 2014 року, 254-МР від 27 січня 2016 року, № 45-к від 02 лютого 2016 року, копія постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (т. 9 а.с. 165-192);

-протокол обшуку від 24 травня 2016 року, проведеного на підставі ухвали від 18 травня 2016 року в кабінетах ОСОБА_39 , ОСОБА_50 , ОСОБА_62 , згідно якого вилучались в тому числі долучені документи по ліквідації Департаменту (рішення наведені в обвинуваченні), по звільненню працівників, листування з цього приводу, а також протоколи засідання ліквідаційної комісії № 1 від 01 березня 2016 року та № 2 від 06 травня 2016 року, яким безпосередньо і були звільнені працівники, з відповідними витягами з протоколу стосовно потерпілих (зазначені вище), примірник ухвали з Сумського районного суду Сумської області, яким забезпечено позов та заборонено вчиняти будь-які дії по ліквідації Департаменту (т. 9 а.с. 195-249, т. 10 а.с. 1- 153);

-відеозаписи з телеканалу та записи зустрічей працівників Департаменту з керівництвом СМР, на яких зафіксоване спілкування між працівниками Департаменту, їх колишнім керівником ОСОБА_4 , з керівництвом СМР, в тому числі його суперечки з ОСОБА_39 , а також недопуск працівників Департаменту до їх робочих місць за адресою АДРЕСА_2 після їх звільнення 06 травня 2016 року, в тому числі за участю Державної служби охорони (т. 10 а.с. 154-156); крім цього відеозапис містить чітке підтвердження обізнаності керівництва СМР про наявність судового рішення від 29 квітня 2016 року, яким заборонено вчиняти дії по ліквідації Департаменту;

-копії матеріалів наданих захисником на підтвердження перебування ОСОБА_8 в стані вагітності в момент її звільнення 06 травня 2016 року (т. 10 а.с. 202-208);

-відповідь на запит та копії документів стосовно новоствореного Департаменту забезпечення ресурсних платежів замість ліквідованого Департаменту (т. 10 а.с. 209-236);

-протокол обшуку від 19 травня 2016 року в Управлінні поліції охорони в Сумській області, яким вилучено документи стосовно взяття під охорону приміщення Департаменту в АДРЕСА_2 (т. 10 а.с. 239-250);

-запит та відповідь на запит з ЦНАП з копіями документів стосовно внесення до реєстрів відомостей про керівника Департаменту, а також відомостей про ухвалу суду від 29 квітня 2016 року, якою заборонено вчиняти реєстраційні дії по Департаменту (т. 10 а.с. 250, т. 11 а.с. 1);

-звітність з Центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників Департаменту від 04 березня 2016 року (т. 11 а.с. 2-4), подана за підписом ОСОБА_39 ;

-матеріали по поновленню на посаді ОСОБА_4 та копія його трудової книжки (т. 11 а.с. 44-58);

-відповідь на запит з Управління держпраці у Сумській області з матеріалами перевірки трудового законодавства, яке стосується в тому числі згаданих в обвинуваченні обставин (т. 11 а.с. 99-122);

-протокол огляду документів (т. 11 а.с. 123), яким оглянуті вилучені в тому числі особові справи працівників Департаменту;

-копії судових рішень, якими поновлено після звільнення 06 травня 2016 року на роботі наступних працівників Департаменту: ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 (з рішенням апеляційного суду), ОСОБА_13 (з рішенням апеляційного суду) т. 11 а.с. 131-197.

Перелічені докази зібрані в передбачений законом спосіб, оскільки або надані учасниками досудового розслідування в порядку ст. 93 КПК України в межах внесених до ЄРДР відомостей, або при проведенні санкціонованих обшуків, уповноваженими особами, заперечень стосовно чого в порядку ч. 3 ст. 309 КПК України подано не було, та які в подальшому були виділені з іншого кримінального провадження (т. 3 а.с. 99-106, т. 9 а.с. 180-138, т. 11 а.с. 38-43, т. 12 а.с. 150-171) та вони не викликають сумнівів у суду в контексті їх належності, допустимості та достовірності.

Вирішуючи питання стосовно доведеності винуватості ОСОБА_39 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявності в його діях складу злочину, суд виходить з наступних міркувань.

Одразу слід зауважити про те, що, зі змісту зазначених в обвинуваченні фактичних обставин, які зумовлюють сформульоване ОСОБА_39 обвинувачення, вбачається, що воно умовно поділяється на три події:

1.Незаконне звільнення ОСОБА_4 в квітні, травні та серпні 2015 року та ОСОБА_36 в липні 2015 року.

2.Повторне незаконне звільнення 06 травня 2016 року ОСОБА_4 , ОСОБА_36 та інших потерпілих згідно обвинувачення, вчинене на виконання рішень СМР про ліквідацію Департаменту, де працювали потерпілі.

3.Повторне незаконне звільнення ОСОБА_4 в липні-серпні 2016 року.

Що стосується наведеного в обвинувальному акті першого випадку порушення ОСОБА_39 трудових прав громадян ( ОСОБА_4 та ОСОБА_36 ), то на думку суду ОСОБА_39 не є належним суб`єктом цього кримінального правопорушення, оскільки розпорядження по ОСОБА_36 (т. 4 а.с. 22) виносив ОСОБА_45 , як і не спростовано суду тверджень сторони захисту та не заперечено сторонами, що і відносно ОСОБА_4 в період квітня серпня 2015 року виносив відповідні розпорядження також міський голова ОСОБА_45 та жодних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_39 в розумінні викладених в обвинуваченні обставин вчинив безпосередні дії по звільненню потерпілих, суду надано не було.

Тому, беручи до уваги, що суб`єктом по інкримінованому кримінальному правопорушенню може бути особа, на яку покладений обов`язок дотримання трудового законодавства, тобто службова особа, наділена правом прийому та звільнення, керівник, власник або уповноважені ними особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, ким в згаданій ситуації ОСОБА_39 не був, оскільки звільнені працівники були безпосередньо міським головою, тому суд не може вважати доведеним вчинення обвинуваченим цього діяння як частини інкримінованого в провину кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України.

До того ж, переконливими та не спростованими є твердження та докази сторони захисту, надані на підтвердження відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, яке стосується тих обставин обвинувачення, які зумовлені повторним вчиненням дій по відношення до ОСОБА_4 в липні серпні 2016 року, оскільки фактично на підтвердження цих обставин надані лише докази, що підтверджують процедуру винесення розпоряджень та наказів про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади, а незаконність вчинення таких дій на думку сторони обвинувачення підтверджувалась винесенням Сумським районним судом Сумської області рішення про поновлення ОСОБА_4 на цій посаді 30 вересня 2016 року.

Водночас, 14 грудня 2016 року вказане судове рішення скасоване апеляційною інстанцією, на підтвердження чого стороною захисту подано відповідну постанову Харківського апеляційного адміністративного суду (т. 11 а.с. 74), твердження якої стосовно законності дій ОСОБА_39 по звільненню ОСОБА_4 в цей період стороною обвинувачення не спростовані, як і не наведено доказів чи обставин, які б доводили незаконність звільнення працівника з роботи.

Відтак, і в цій частині обвинувачення не може вважатись судом доведеним.

Що стосується подій масового звільнення працівників 06 травня 2016 року на виконання наведених в обвинуваченні рішень СМР, то в цій частині обвинувачення на думку суду цілком доведене належними та допустимими доказами, як і наявність у ОСОБА_39 особистого мотиву на вчинення таких дій, з огляду на наступне та сукупність досліджених доказів.

Так, всі доводи сторони захисту на спростування обвинувачення в цій частині фактично зводяться до того, що не доведено особистого мотиву у ОСОБА_39 на вчинення таких дій, обвинувачений не мав можливості вчинити по іншому в тій ситуації, оскільки діяв на виконання рішень СМР, а звільнення відбулись внаслідок того, що підбурені ОСОБА_4 працівники відмовились писати заяви про звільнення з Департаменту та про подальше їх працевлаштування до новостворених установ, а порушення вимог закону допущені внаслідок чинених перешкод зі сторони звільнених працівників.

Водночас, суду не спростовано поданих стороною обвинувачення доказів (як і не заперечено цього факту стороною захисту), на підтвердження тих обставин, що потерпілі за наслідками їх звільнення 06 травня 2016 року були поновлені в судовому порядку на роботі, а рішення суду набрали законної сили.

Крім цього, неспроможними є твердження сторони захисту і в тій частині, що ОСОБА_39 нібито був змушений діяти в зазначений спосіб в описаній ситуації, з огляду на необхідність виконання рішень СМР, оскільки на думку суду, в кожній ситуації, виходячи з конституційних норм та норм КЗпП України, наведених в обвинуваченні, пріоритет повинен надаватись дотриманню трудових прав громадян, а не необхідності виконання рішень СМР.

До того ж, як потерпілі, частина свідків та сам обвинувачений не заперечили тих обставин, (а наведеними доказами підтверджено) що їм було достеменно відомо про наявність станом на 06 травня 2016 року нескасованої в той час ухвали Сумського районного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року, яким було фактично заборонено вчиняти будь-які дії стосовно ліквідації Департаменту.

При цьому, суд зважає на те, що, з огляду на характер займаної відповідальної посади обвинуваченим, його високий рівень знань та досвід, він не міг не усвідомлювати в тій ситуації неприпустимості звільнення працівників (що є частиною ліквідаційної процедури, яку вказаним рішенням було заборонено вчиняти), як і непереконливими є посилання ОСОБА_39 в цій частині на свідка ОСОБА_50 , який нібито переконав його в тому, що рішення суду не забороняє звільняти працівників, що є нічим іншим ніж свідомим ігноруванням судового рішення, власного тлумачення його змісту (до речі, суду ніхто не підтвердив тих обставин, що керівник правового управління СМР ОСОБА_50 або ОСОБА_39 (або інші уповноважені особи) в передбачений законом спосіб, у разі наявності власних сумнівів в тлумаченні змісту вказаного судового рішення, звертався після його винесення за відповідним роз`ясненням до суду, як це передбачено діючим законодавством, як і повинен був вчинити в згаданій ситуації фахівець в галузі права, а не самостійно тлумачити судове рішення, фактично ігноруючи його).

На підтвердження згаданої позиції говорять і покази свідка ОСОБА_50 , який суду фактично показав, що на його думку, як юриста, сумнівність або очевидна незаконність судового рішення, нібито дозволяє в певній мірі його не виконувати, що в розумінні ст. 129-1 Конституції України є неприпустимим.

Неспроможними в цьому питанні є і посилання сторони захисту на те, що зазначена ухвала суду від 29 квітня 2016 року була скасована вищою інстанцією, оскільки суд, в межах пред`явленого обвинувачення оцінює події, які відбувались на момент звільнення працівників 06 травня 2016 року, коли наведене судове рішення підлягало негайному виконанню та фактично забороняло вчиняти дії в тому числі по звільненню працівників.

Зазначені обставини стосовно наявності вказаного заборонного судового рішення доводять і безпідставність посилань сторони захисту, на те, що ОСОБА_39 нібито не мав іншої можливості діяти, ніж шляхом звільнення працівників, з огляду на обов`язковий характер рішень СМР, враховуючи, що судове рішення має вищу силу порівняно з рішеннями СМР, а по-друге, як зазначено вище, маючи значний життєвий досвід, високий рівень знань, ОСОБА_39 не міг не усвідомлювати наведених обставин, як і не навів переконливих тверджень стосовно відсутності у нього альтернативи звільненню працівників (наприклад, в спосіб зупинення процедури ліквідації для отримання роз`яснень суду, чи очікування рішення апеляційної чи касаційної інстанцій у разі його оскарження або в спосіб вчинення інших дій, спрямованих не на виконання рішень СМР, а на безумовне дотримання трудових прав працівників Департаменту).

Не зважає суд і на посилання сторони захисту на те, що рішення про звільнення працівників було колективним, оскільки не викликає сумнівів у суду той факт, що ОСОБА_39 , займаючи по відношенню до інших членів ліквідаційної комісії вищу посаду, а також будучи головою цієї комісії, за наявності наведених очевидних перешкод у вигляді заборонного рішення, все одно голосував за звільнення працівників, про що свідчать наведені протоколи комісії і жодних заперечень не висловив, як і не вчинив жодних дій на забезпечення трудових прав значного кола осіб, що призвело до порушення в тому числі трудових прав ОСОБА_8 та ОСОБА_35 , які були вагітними, а також частини наведених потерпілих, які не перебували на роботі в зв`язку з відпусткою або на лікарняних.

Хоча на думку суду, саме голова комісії є відповідальним за прийняті нею рішення і повинен принаймні вживати заходи в першу чергу на забезпечення дотримання трудових прав громадян, а вже в другу чергу спрямовані на завершення ліквідаційної процедури.

На підтвердження такої позиції суду говорять і покази самого обвинуваченого, який на запитання суду не навів вірогідного пояснення своєї бездіяльності як голови ліквідаційної комісії, яке призвело до незаконного звільнення групи працівників, коли взагалі не були перевірені особисті дані кожного працівника окремо та стосовно наявності законних перешкод в розумінні КЗпП України для звільнення працівника в тому числі при ліквідації установи.

З наведених міркувань суд не зважає і на посилання обвинуваченого та захисника на ті обставини, що порушення при звільненні працівників були допущені в тому числі внаслідок перешкоджання працівників Департаменту, які проявились у вилученні трудових книжок та особистої документації працівників, з огляду на що члени ліквідаційної комісії були позбавлені можливості перевірити наявність перешкод для звільнення того чи іншого працівника, оскільки, як зазначено вище, діяльність комісії та її голови повинна була спрямовуватись в першу чергу на недопущення порушення трудових прав, а за наявності цього ризику, при відсутності достатньої інформації про працівників, яких передбачалось звільняти, сумнівним було підписання головою комісії ( ОСОБА_39 ) рішень про звільнення працівників (деякі з яких були відсутні при цьому, про що свідчать відсутність їх підписів про отримання згаданих повідомлень).

Вказані обставини в сукупності, той поспіх, хаотичність, ігнорування заборонного судового рішення, невчинення дій по перевірці перешкод в звільненні працівників, їх масове звільнення та застосування колективного підходу до вирішення цього питання (які зазначені в тому числі в судових рішеннях про поновлення на роботі), доводять наявність в тому числі і у ОСОБА_39 особистого мотиву (особистої неприязні чи помсти) на звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_36 , а також інших працівників Департаменту, які фактично зайняли у вказаному протистоянні сторону свого керівника ОСОБА_4 , доказів на підтвердження примусу яких до дій в такий спосіб суду наведено не було.

На підтвердження вказаних обставин (відносно особистого мотиву) говорить і систематичність спроб СМР, її керівництва, в тому числі ОСОБА_39 , на звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_66 , а також не спростування того, що зі сторони ОСОБА_4 мала місце публічна критика керівництва СМР (в тому числі ОСОБА_39 ), а також тих обставин, що за його зверненнями було відкрите кримінальне провадження відносно ОСОБА_39 та яке перебувало на розгляді в суді (чого не заперечив сам обвинувачений).

До того ж, на користь позиції сторони обвинувачення в цій частині говорить і те, що суду так і не було наведено вірогідного пояснення необхідності та доцільності саме ліквідації Департаменту, яка фактично була реорганізацією, про що зазначено в наведених судових рішеннях, якими поновлювались працівники Департаменту на роботі, спростування чому не повідомив жоден із керівників на той час СМР, допитаних в якості свідків, враховуючи, що фактично Сумська міська рада не відмовилась від функцій та завдань ліквідованого Департаменту, які перейшли до новостворених установ, а частина потерпілих, покази яких наведені вище, після поновлення їх судом на роботі, в подальшому була переведена до інших підрозділів СМР без звільнення.

Відтак, на думку суду наведеними доказами (показами потерпілих та письмовими доказами) в достатній мірі доведено незаконність звільнення працівників саме ОСОБА_39 06 травня 2016 року з особистих мотивів, що і зумовлює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України.

В той же час, на думку суду, інкримінований в провину ОСОБА_39 склад кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, який повинен бути спрямований в тому числі на порушення трудового права вагітної жінки.

Іншими словами, доведенню в кримінальному провадженні підлягає в тому числі спрямованість умислу обвинуваченого на порушення трудових прав саме вагітної жінки (тобто усвідомлення обвинуваченим того, що він порушує право на працю саме вагітної жінки (або його обізнаність про перебування в стані вагітності працівника)).

Проте, жодних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_39 знав про те, що він звільняє в тому числі вагітних жінок, суду надано не було, а перелічені вище докази говорять лише про їх фактичний стан вагітності, тому на думку суду не доведено наявності в діях ОСОБА_39 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 172 КК України, щодо вагітної жінки.

Підтвердженням такої позиції слугує і те, що пропозиції стосовно вакантних посад ОСОБА_8 та ОСОБА_35 (т. 9 а.с. 243, 246), які вручались працівникам в березні 2016 року не містять доказів, що ці дії були вчинені безпосередньо ОСОБА_39 , який би в цій ситуації міг бути повідомленим про їх вагітний стан.

Крім цього, 06 травня 2016 року при безпосередньому звільненні працівників ОСОБА_8 не отримала витяг (що узгоджується з її показами, в яких вона зазначила, що отримала його пізніше), а ОСОБА_35 , хоча і отримала витяг 06 травня 2016 року, але зазначила в ньому лише незгоду зі звільненням, але нічого не зазначила про її стан (медична довідка ОСОБА_35 про стан її вагітності містить лише інформацію стосовно цього, та не містить доказової інформації про обізнаність ОСОБА_39 про це на момент звільнення працівника (до того ж, довідка датована 10 червня 2016 року, тобто пізніше описаних в обвинуваченні подій 06 травня 2016 року)) т. 4 а.с. 93, т. 10 а.с. 58, 61.

Відтак, в цій ситуації можливо стверджувати про доведеність спрямованості дій ОСОБА_39 на звільнення вагітних жінок лише внаслідок недбалості (або необережності).

Тому, беручи до уваги, що прокурором доведено лише факт здійснення ОСОБА_39 з особистих мотивів незаконного звільнення працівників 06 травня 2016 року, не доведено вчинення ним діяння, стосовно незаконного звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_36 в 2015 році, як і не доведено та спростовано незаконність звільнення ОСОБА_4 в липні-серпні 2016 року, тобто не доведено вчинення діянь, які зумовлюють таку кваліфікуючу ознаку як повторність, так само як і не доведено наявності кваліфікуючої ознаки як вчинення дій щодо вагітних жінок, врахувавши положення ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, виключивши з обвинувачення посилання на вказані кваліфікуючі ознаки, вважає встановленими та доведеними лише обставини обвинувачення ОСОБА_39 в незаконному, з особистих мотивів, звільненні працівників Департаменту 06 травня 2016 року, які наведені вище.

Таким чином, дії ОСОБА_39 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 172 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями, які виразились у незаконному звільненні працівників з роботи з особистих мотивів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України, тобто грубе порушення законодавства про працю.

Доказ захисту - постанова Апеляційного суду Сумської області від 09 грудня 2016 рок (т. 11 а.с. 72) наведених висновків суду не спростовує, оскільки вона не стосується оцінки обставин законності звільнення ОСОБА_5 межах обвинувачення і стосується інших порушень трудового законодавства, в межах яких відносно ОСОБА_39 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, та по якому 20 вересня 2016 року було закрито провадження, в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_39 суду не наведено.

Не може суд вважати і зазначену в обвинуваченні обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в службовій залежності від обвинуваченого, оскільки фактично ця обставина і зумовлює (та повторює) склад інкримінованого в провину ОСОБА_39 кримінального правопорушення.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, одружений, має дітей.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що останнім вчинено кримінальне правопорушення, яке пов`язане з порушенням трудових прав значного кола громадян, та вчинення якого стало можливим лише в зв`язку з зайняттям посади, пов`язаної організаційно розпорядчими функціями. Обвинувачений у вчиненому не розкаявся, всупереч встановленим та доведеним обставинам, та навпаки всіляко намагався применшити власну відповідальність, в тому числі перекладаючи її на інших осіб, тому, врахувавши відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, що відповідатиме меті кримінального провадження та сприятиме попередженню вчинення кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

Водночас, врахувавши, що на день ухвалення вироку, згідно вимог ст.ст. 12, 49 КК України, закінчились строки давності (підтвердження зупинення чи переривання яких суду не наведено), а стороною захисту не надавалась згода на звільнення обвинуваченого від відповідальності з цих підстав, як і не заявлялось клопотання про це та до останнього моменту захисник та обвинувачений наполягали на його виправданні, тому, згідно вимог ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_39 підлягає звільненню від покарання.

Цивільні позови, заявлені потерпілими слід вирішити наступним чином.

Провадження в справі стосовно цивільного позову ОСОБА_4 , заявленого до обвинуваченого, слід закрити на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в зв`язку зі смертю потерпілого, підтвердження чому міститься в справі.

Провадження в справі стосовно цивільних позовів ОСОБА_32 , ОСОБА_34 , ОСОБА_21 , ОСОБА_33 , заявлених до обвинуваченого, слід закрити на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в зв`язку з відмовою потерпілих від позовів, підтвердження чому міститься в справі.

Цивільні позови ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_37 , заявлених до обвинуваченого, слід залишити без розгляду, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, в зв`язку з поданням про це усних заяв потерпілими.

Цивільні позови ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_36 , заявлені до обвинуваченого, про відшкодування майнової та моральної шкоди (позови ОСОБА_17 та ОСОБА_36 заявлені лише про відшкодування моральної шкоди) належить вирішити наступним чином (т. 1 а.с. 40, 41, 43, 48, 49, 53, 55, 60-62, т. 2 а.с. 2, 14, 45).

Позови вказаних потерпілих в частині відшкодування заподіяних майнових збитків обумовлюються фактично лише неналежним виконанням роботодавцем судових рішень, якими позивачів поновлено на роботі та недоплатою в повному обсязі їм заробітної плати після цього.

Водночас, в розумінні ст. 127 КПК України, в межах кримінального провадження можуть бути відшкодовані лише збитки безпосередньо завдані кримінальним правопорушенням, до яких неможливо віднести предмет заявленого позову, який не охоплюється пред`явленим обвинуваченням.

До того ж, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що саме ОСОБА_39 є відповідальною особою за можливе неналежне виконання судових рішень про поновлення позивачів на роботі.

Отже, в частині відшкодування майнових збитків наведені цивільні позови не можуть бути задоволені.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди наведеним потерпілим, то її завдання в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачами та зумовлюється стражданнями, завданими внаслідок неправомірного їх звільненням з роботи, позбавлення засобів до існування, значною тривалістю періоду, який потребувався для відновлення своїх прав, що безумовно викликає болісні відчуття, страждання та призводить до значних змін в житті, що також підтверджується в тому числі матеріалами позовів та провадження. Потерпілі впродовж тривалого часу після події змушені були звертатись за захистом до судових інстанцій, а після поновлення на посадах, були створені сумнівні умови для здійснення ними своїх посадових обов`язків (всім потерпілим з Департаменту було виділено спільне приміщення, яке не дозволяло в повній мірі виконувати професійні обов`язки, чого не спростовано під час судового розгляду та підтверджено в показах сторонами та учасниками).

Тому, виходячи з глибини та характеру страждань, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, належною до стягнення на відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним кримінальним правопорушення, на переконання суду є сума коштів для кожного з потерпілих в 7000 гривень (заявлені цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_28 про відшкодування моральної шкоди по 5000 гривень та ОСОБА_10 в 1000 гривень, належить задовольнити в межах заявлених позовних вимог).

Відтак, цивільні позов підлягають частковому задоволенню.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі ст.ст. 12, 49, 74, ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України, ст.ст. 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст. 206, п.п. 4, 7 ч. 1 ст. 255, п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, ст.ст. 128, 129, 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_39 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 172 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані зі здійсненням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_39 від призначеного цим вироком покарання, в зв`язку з закінченням строків давності.

Закрити провадження в справі в частині цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_39 , про відшкодування моральної шкоди, в зв`язку зі смертю позивача.

Закрити провадження в справі в частині цивільних позовів ОСОБА_32 , ОСОБА_34 , ОСОБА_21 , ОСОБА_33 до ОСОБА_39 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, в зв`язку з відмовою позивачів від них.

Цивільні позови ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_37 до ОСОБА_39 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_14 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_28 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_29 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_23 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 1000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_27 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_16 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_17 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_36 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_39 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а також не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1