Провадження № 1-кс/761/282/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Національного банку України ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000081, -

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника Національного банку України ОСОБА_3 про скасування арешту майна

Звертаючись з клопотанням в порядку ст.174 КПК України заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 в рамках кримінального провадження №0000081 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України накладено арешт.

На обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що арештоване майно не має ознак речового доказу, визначених ст. 98 КПК України, що на його думку свідчить про необґрунтованість накладеного обтяження.

Крім того, заявник зазначає, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна застосований більше 3 років, нових даних щодо актуальності подальшого арешту слідчим не надано, тому на його думку відпала потреба подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином та завчасно, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши надані заявником матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 задоволено клопотання слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_5 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0000081 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України ОСОБА_4 зазначив, що арешт на нерухоме майно накладено необґрунтовано, оскільки воно не має ознак речового доказу, визначених у статті 98 КПК України.

Крім того, як на підставу для скасування арешту, заявник зазначив, що досудове розслідування триває з 2014 року, тому він вважав, що відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, ГСУ СБУ розслідує факт заволодіння, зокрема, службовими особами ТОВ «Блек Сі Ріелті Груп» чужим майном (об`єктами нерухомості) та кредитними коштами в сумі 3,4 млрд.грн., наданими Національним банком України на підтримання ліквідності АТ «Імексбанк» на підставі кредитних договорів. При цьому для вчинення заволодіння вказаними коштами, службові особи АТ «Імексбанк» організували передачу в заставу Національного банку України об`єктів нерухомого майна по завищеній оціночній вартості.
Отже, арештоване майно використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, оскільки саме надання неправдивої інформації про оціночну вартість арештованого майна надало можливість невстановленим досудовим розслідуванням особам заволодіти кредитними грошовими коштами Національного банку України.

Таким чином, вищезазначені доводи заявника є необґрунтованими.

Надаючи оцінку доводам заявника в частині тривалого арешту спірного майна, слідчий суддя хоч і погоджується з доводами заявника щодо тривалості накладення арешту, водночас не погоджується з висновком, що це є достатньою підставою для скасування арешту майна в рамках кримінального провадження щодо особливо тяжкого злочину, оскільки сама по собі обставина тривалості арешту без наявності інших вагомих доводів не може слугувати достатньою підставою для прийняття рішення щодо скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Отже, у клопотанні про скасування арешту майна адвокатом ОСОБА_6 не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а так само не надано жодних доказів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати висновки слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 необґрунтованими у суду не має, а заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, а також враховуючи правову кваліфікацію кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт на майно, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання представника Національного банку України ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 у кримінальному провадженні №0000081.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 17.01.2022.

Слідчий суддя