Справа № 737/140/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/629/21
Категорія - ч. 1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 20 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, працюючого в СФГ «Колос», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 20 956 грн. 68 коп.; моральної шкоди - 25 000 грн.; витрат на правову допомогу - 15 000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду і закрити кримінальне провадження щодо нього. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він лише відштовхнув потерпілу і жодних ударів їй не наносив, що підтверджується показаннями його брата. Вважає, що потерпіла та свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дають неправдиві свідчення з метою обмовити його та стягнути кошти. Апелянт зазначає, свідка ОСОБА_12 з братом на подвір`ї вони не бачили, а тому він не міг бачити обставин подій. Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що не було допитано свідка племінника потерпілої.

Суд першої інстанції встановив, що 12 липня 2020 року близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область грудей, внаслідок чого остання впала на землю, а ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну дію, наніс близько двох ударів ногами в область лівої сторони грудної клітки, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом лівої ключиці зі зміщенням уламків, переломами 5-го, 6-го, 7-го ребра зліва, ускладненої травматичним пульмонітом, які, згідно висновку експерта №452 від 19 серпня 2020 року, як в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 122 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи обвинуваченого що він не завдавав потерпілій жодних тілесних ушкоджень. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого, який свою вину не визнав та пояснив, що в той день, зайшовши у двір, племінник потерпілої, почав словесно виражатися в його сторону. Він спробував підійти до останнього, однак, ОСОБА_7 та її дочка намагалися його стримати. Намагаючись пройти, він штовхнув потерпілу лівою рукою, яка знаходилась з боку. Чи впала вона не бачив, більше жодних ударів не наносив;

- потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 12 липня 2020 року близько 14 год. вона була на подвір`ї разом з Ростиславом (племінник). В бік обвинуваченого нецензурно ніхто не виражався та не обзивавався. Ростислав лише сказав, «що тобі нормальною мовою говорять іди звідси». Вона думала, що виведе ОСОБА_9 до хвіртки, він ішов трохи попереду, а вона за ним і тут обвиунвачений розвернувся і наніс їй удар кулаком правої руки в область грудної клітки. Вона впала на спину, вдарившись головою, потім ОСОБА_9 всією масою тіла наскочив на неї в область ключиці. Потерпіла закричала та втратила свідомість;

- свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що коли він вийшов за хвіртку домогосподарства і декілька хвилин перебував за територією двору та чув крики і сварку у дворі. Потім повернувся на подвір`я, забрав ОСОБА_14 і вони поїхали. Коли повертався на подвір`я, то бачив, що потерпіла стояла і ніхто їй не наносив ударів;

- свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що 12 липня 2020 року її маму побив обвинувачений. Вона в той час перебувала в будинку разом із дитиною та своїм знайомим ОСОБА_15 , як почула крик матері. Вибігла у двір і побачила, що її мати лежить на спині під деревом біля хвіртки, а обвинувачений наносив їй удари ногами;

- свідка ОСОБА_11 згідно показань якого він перебував в гостях у ОСОБА_10 , після обіду її мати вийшла на вулицю, потім ОСОБА_10 вийшла з будинку, він почув крики, підійшов до вікна і побачив бійку, потерпіла лежала біля дерева, бачив як обвинувачений завдав ОСОБА_7 удар ногою;

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- рапортах від 12 липня, 17 липня та 12 вересня 2020 року, зокрема про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ,12 липня 2020 року, громадянин ОСОБА_9 побив ОСОБА_7 , вона отримала тілесні ушкодження та зверталася за лікуванням з діагнозом закрита травма грудної клітини, перелом ребер зліва, закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням;

- заяві потерпілої ОСОБА_7 від 20 липня 2020 року, згідно якої вона просить провести перевірку за фактом отримання нею тілесних ушкоджень, що мали місце 12 липня 2020 року біля 14.00 год за адресою; АДРЕСА_2 , вказані тілесні ушкодження наніс ОСОБА_9 ;

- висновку експерта №452, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, які виникли внаслідок ударної дії тупих, твердих предметів і, як усі в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 не є небезпечними для життя в момент заподіяння та не є такими, що спричинили втрату будь-якого органу або його функції, розлад здоров`я зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на одну третину. Комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 виник від дії тупих, твердих предметів, в тому числі і внаслідок нанесення ударів рукою стиснутою в кулак, ногою і не міг утворитися внаслідок стиснення. Тілесні ушкодження по давності утворення можуть відповідати даті 12 липня 2020 року;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 січня 2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 на фотознімку «Фото №3». впізнав особу, яка 12 липня 2020 року знаходилась на території домогосподарства за адресою; АДРЕСА_2 , та завдала ОСОБА_7 тілесні ушкодження. На «Фото №3» зображений ОСОБА_9 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 06 листопада 2020 року, згідно якого у присутності представника потерпілої ОСОБА_8 та понятих ОСОБА_7 на місці події, на манекені показала локацію та спосіб нанесення тілесних ушкоджень, а саме один удар правою рукою, стиснутою в кулак в область грудей, стрибок обома ногами в область лівого плеча;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 лютого 2021 року, згідно якого у присутності понятих свідок ОСОБА_13 показав, де саме біля господарства був припаркований його автомобіль, де саме біля ганку будинку відбувалася розмова з ОСОБА_7 ;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду. Суд першої інстанції законно, обґрунтовано та вмотивовано не знайшов підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними, чи такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, а відтак, не приймати їх до уваги чи ставити під сумнів, відсутні будь-які підстави.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Не можна погодитись із доводом апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи враховуючи наступне.

Показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повністю спростовуються показання свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого, що останній не наносив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, оскільки показання свідків обвинувачення та потерпілої є послідовними та узгоджуються, як між собою так і доказами у кримінальному провадженні і на викликають жодних сумнівів у їх достовірності.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений, стверджуючи в апеляційній скарзі про недостовірність показань вказаних свідків не наводить жодних обґрунтованих мотивів або доказів, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо їх правдивості.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, що він та ОСОБА_13 не бачили на місці події свідка ОСОБА_11 , а тому останній не міг бачити обставини події, прямо спростовуються його показаннями, згідно яких, він спостерігав за подіями через вікно будинку.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було допитано племінника потерпілої, не заслуговує на увагу, оскільки обвинуваченим не наведено жодного мотивування щодо вказаної обставини. Зокрема, необхідності допиту вказаного свідка за умов, що про необхідність його допиту в суді першої інстанції заявлялися відповідні клопотання у задоволенні яких було відмовлено або що про існування вказаного свідка стало відомо після ухвалення судового рішення.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_9 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра чи лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності, висновок органу пробації. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4