Справа № 455/1098/21
Провадження № 1-кп/455/215/2021
ВИРОК
Іменем України
29 грудня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 10.07.2021 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без освіти, не працюючого, невійськовозобов`язаного, не одруженого, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без освіти, не працюючого, не військовозобов`язаного, не одруженого, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з незакінченою початковою освітою, не працюючого, не військовозобов`язаного, не одруженого, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисник адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 09.07.2021, приблизно о 14:00 год., за попередньою змовою із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшли на обгороджене подвір`я житлового будинку, який належить ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 та через двері, які були зачинені на навісний замок, шляхом віджиму нижньої частини дверей проникли в гаражне приміщення, звідки таємно викрали металобрухт із чорного металу. Після чого, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 шляхом віджиму метало-пластикового вікна житлового будинку ОСОБА_7 проникли всередину, де шляхом розбирання двох старих телевізорів, двох радіоприймачів, одного холодильника, викрали з них мідні та інші металеві деталі, з приміщення кімнати демонтували одну люстру, дроти електропроводів та продовжувачі. Таким чином в загальному було викрадено чорного металу (брухту) 32 кг. вартістю 208 грн., кольорового металу: міді 2 кг.., вартістю 400 грн. та латунь 2 кг., вартістю 260 грн., тим самим заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 868 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 , обгрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приблизно о 14:00 годині, за попередньою змовою із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшли на обгороджене подвір`я житлового будинку, який належить ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 та через двері, які були зачинені на навісний замок, шляхом віджиму нижньої частини дверей проникли в гаражне приміщення, звідки таємно викрали металобрухт із чорного металу. Після чого, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ишляхом віджиму метало-пластикового вікна житлового будинку ОСОБА_7 проникли всередину, де шляхом розбирання двох старих телевізорів, двох радіоприймачів, одного холодильника, викрали з них мідні та інші металеві деталі, з приміщення кімнати демонтували одну люстру, дроти електропроводів та продовжувачі. Таким чином в загальному було викрадено чорного металу (брухту) 32 кг. вартістю 208 грн., кольорового металу: міді 2 кг.., вартістю 400 грн. та латунь 2 кг., вартістю 260 грн., тим самим заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 868 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 , обгрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приблизно о 14:00 годині, за попередньою змовою із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшли на обгороджене подвір`я житлового будинку, який належить ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 та через двері, які були зачинені на навісний замок, шляхом віджиму нижньої частини дверей проникли в гаражне приміщення, звідки таємно викрали металобрухт із чорного металу. Після чого, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом віджиму метало-пластикового вікна житлового будинку ОСОБА_7 проникли всередину, де шляхом розбирання двох старих телевізорів, двох радіоприймачів, одного холодильника, викрали з них мідні та інші металеві деталі, з приміщення кімнати демонтували одну люстру, дроти електропроводів та продовжувачі. Таким чином в загальному було викрадено чорного металу (брухту) 32 кг. вартістю 208 грн., кольорового металу: міді 2 кг.., вартістю 400 грн. та латунь 2 кг., вартістю 260 грн., тим самим заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 868 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, оголошеними прокурором з обвинувального акта, а також додатково пояснив, що на початку липня 2021 року, приблизно в обідню пору, він разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на території домогосподарства потерпілого ОСОБА_7 проникли спочатку в гараж, а потім і в житловий будинок останнього, звідки винесли різні речі, а саме старі телевізори, холодильник, люстру та інше, з яких, попередньо їх розібравши, вилучили чорні та кольорові метали, які потім здали в пункт прийому металобрухту, отримавши за це грошові кошти. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, оголошеними прокурором з обвинувального акта, а також додатково пояснив, що на початку липня 2021 року, приблизно в обідню пору, він разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_13 на території домогосподарства потерпілого ОСОБА_7 проникли спочатку в гараж, а потім і в житловий будинок останнього, звідки винесли різні речі, а саме старі телевізори, холодильник, люстру та інше, з яких, попередньо їх розібравши, вилучили чорні та кольорові метали, які потім здали в пункт прийому металобрухту, отримавши за це грошові кошти. Вказане вчинили, оскільки були голодні та хотіли купити їжі. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, оголошеними прокурором з обвинувального акта, а також додатково пояснив, що на початку липня 2021 року, приблизно в обідню пору, він разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на території домогосподарства потерпілого ОСОБА_7 проникли спочатку в гараж, а потім і в житловий будинок останнього, звідки винесли різні речі, а саме старі телевізори, холодильник, люстру та інше, з яких, попередньо їх розібравши, вилучили чорні та кольорові метали, які потім здали в пункт прийому металобрухту, отримавши за це грошові кошти. Всі ці речі вони знайшли в гаражі та житловому будинку ОСОБА_7 . У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 просила суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежити обсяг дослідження доказів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 просила суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежити обсяг дослідження доказів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежити обсяг дослідження доказів.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченими, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченими, винуватості в цьому обвинувачених, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинувачених, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачених як осіб та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Також, за таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Окрім того, за таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується посередньо, неодружений, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується посередньо, неодружений, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується посередньо, неодружений, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особи винних.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України, але, з урахуванням його особи, з врахуванням вимог ст. 69-1 КК України.

Також суд, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України, але, з урахуванням його особи, з врахуванням вимог ст. 69-1 КК України.

Аналогічно суд, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_5 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України, але, з урахуванням його особи, з врахуванням вимог ст. 69-1 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Обране судом покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, виду та вартості викраденого майна, позиції потерпілого, та прокурора, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Так само, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, виду та вартості викраденого майна, позиції потерпілого, та прокурора, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Також суд, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, виду та вартості викраденого майна, позиції потерпілого, та прокурора, вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України щодо покарання обвинувачених, суд ураховує тяжкість учиненого ними кримінального правопорушення та особи обвинувачених, зокрема, об`єкт кримінально караного посягання, умисну форму вини, відсутність претензій з боку потерпілої сторони, поведінку обвинувачених у правовому полі до вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на умови їх життя, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси та допустиму репутацію в місці фактичного проживання, у той час як не встановлено наявності зв`язків обвинувачених із антигромадськими елементами.

У той же час призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинувачених, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази брухт чорного металу вагою 32,04 кг., мідь вагою 2,02 кг, латунь вагою 2,04 кг, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 повернути за належністю.

Речовий доказ DVD диск, який приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000256 залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000256.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, яке перебувало на розгляді в Старосамбірському районному суді Львівської області не обирався.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, яке перебувало на розгляді в Старосамбірському районному суді Львівської області не обирався.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, яке перебувало на розгляді в Старосамбірському районному суді Львівської області не обирався.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1