Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2022 задоволене клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 27 березня 2022 року включно, з можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.10.2020, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник оскаржує її з мотивів незаконності. Посилається на те, що жоден ризик, наведений стороною обвинувачення, не знайшов свого підтвердження. Вказує на те, що його підзахисний є особою похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки: одружений, має постійне місце проживання, онуків. Крім того, ОСОБА_7 має нагороди, подяки, позитивні характеристики та є очільником місцевого осередку «Демократичної партії України». З огляду на наведене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0000075 ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, за ступенем тяжкості належать до категорії особливо тяжких злочинів.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений є особою похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений.
Апеляційним судом також встановлено, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні. Даний ризик цілком обґрунтований, оскільки як встановлено під час апеляційного розгляду, потерпілі та свідки судом ще не допитані, а у випадку дачі ними викривальних показань щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , останньому цілком ймовірно загрожує призначення судом покарання за особливо тяжкий злочин у виді позбавлення волі.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що, продовжуючи обвинуваченому винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній може перебувати за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю, вони хоч і мають місце, однак жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу та застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це прохає сторона захисту.
А щодо доводів апелянта про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою у зв`язку із його станом здоров`я, то вони не підкріплені жодними медичними документами. Також будь-яких документальних підтверджень щодо неможливості перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не надано і суду апеляційної інстанції, а тому вказані доводи є голослівними.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді