Справа № 930/942/21
Провадження №11-кп/801/1048/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого- судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та зареєстрована у АДРЕСА_1 , жителька АДРЕСА_2 , громадянка України,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України з призначенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Відповідно до ст. 75 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 п.1, п. 2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов представника АТ «Укрпошта» задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» майнову шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 65185 (шістдесят п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі на залучення експертів для проведення судової економічної експертизи у розмірі 9610 (дев`ять тисяч шістсот десять) гривень 16 коп.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у наступному.

Будучи призначеною наказом директора Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» № 6333-к від 09.12.2019 року на посаду листоноші відділення поштового зв`язку Ковалівка Немирівського району Вінницької області, відповідно до п. 4.1.9 посадової інструкції ОСОБА_7 була відповідальна за збереження грошових сум, поштових відправлень, періодичних друкованих видань та інших цінностей.
Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 09.12.2019, ОСОБА_7 виконує роботу безпосередньо пов`язану із збереженням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їй цінностей, прийом, обробка, доставка, супроводження поштових відправлень, матеріальних та грошових цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їй Товариством матеріальних та грошових цінностей.
Так, ОСОБА_7 20.07.2020 згідно ф. 55, пенсійних відомостей № № 106, 107, 113, 114, 120, 121 та 20 відомостей соціальних виплат, отримала у відділенні поштового зв`язку Ковалівка грошові кошти на загальну суму 95929 грн. 39 коп.
У подальшому, ОСОБА_7 , маючи намір на привласнення вищевказаних грошових коштів, які їй були ввірені та призначені для пенсійних і соціальних виплат громадянам, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у період часу з 20 по 22 липня 2020 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, привласнила 65803 грн. 10 коп., які були призначені для пенсійних і соціальних виплат громадянам та до відділення поштового зв`язку Ковалівка у встановленому порядку не повернула.
Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними, протиправними діями, заподіяла Вінницькій дирекції АТ «Укрпошта» матеріальної шкоди на загальну суму 65803 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 та доведеність її вини, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік; відповідно до ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Також просить виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 обставинами сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 несе матеріальну відповідальність за заподіяну нею шкоду, а тому відшкодування шкоди, заподіяної злочином, є її обов`язком, а не правом, крім того, обвинувачена відшкодувала добровільно 617, 60 грн, а завдала шкоди на суму 65803, 10 грн, а тому часткове відшкодування завданих збитків не може бути враховано як пом`якшуюча покарання обставина. Крім того, не можна визнати обставину, що пом`якшує її покарання, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки кримінальне правопорушення розкрито та встановлено винну особу лише завдяки діям працівників поліції. Крім того, ОСОБА_7 на час вчинення злочину обіймала посаду листоноші та являлась матеріально- відповідальною особою, вчинення кримінального правопорушення пов`язане з її посадою, отже їй необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, що слугуватиме недопущенню нею в подальшому кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням певної посади.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_8 , який погодився з позицією прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.

Її дії за ч.1 ст. 191 КК України, як привласнення особою чужого майна, яке перебувало у її віданні судом кваліфіковані вірно.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, повністю визнала свою вину, щиро розкаялась, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заміжня та має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, при цьому зважив на позицію представника потерпілої сторони, який просив призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що його пом`якшують щире каяття, визнання вини і правильно призначив їй основне покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією вказаної статті із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора в частині виключення з мотивувальної частини вироку обставини, що зазначені у вироку як пом`якшуючі покарання обвинуваченої сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків.

Так, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 несе матеріальну відповідальність за заподіяну нею шкоду, а тому відшкодування шкоди, заподіяної злочином, є не правом, а її обов`язком.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у привласненні 65803, 10 грн - а представником АТ «Укрпошти» заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 65185, 50 грн, який повністю задоволений судом, що свідчить про те, що ОСОБА_7 відшкодувала лише 617, 60 грн.

Таким чином часткове відшкодування завданих збитків не може бути враховано як пом`якшуюча покарання обставина при призначенні ОСОБА_7 покарання, оскільки будь-яких активних дій щодо її повного відшкодування обвинувачена не вчиняла.

Крім того, не можна визнати обставину, що пом`якшує її покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки кримінальне правопорушення розкрито та встановлено винну особу лише завдяки діям працівників органів поліції.

При призначенні обвинуваченій покарання суд не у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, не призначивши додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 191 КК України.

Санкцією частини 1 ст. 191 КК України за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, передбачено покарання у виді штрафу від 2 тисяч до 5 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до чотирьох років, або позбавлення волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане зі службовим становищем підсудного або із зайняттям ним певною діяльністю. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатися якою він позбавляється.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 1, 4 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було безпосередньо пов`язане із посадою, яку обіймала особа або з діяльністю, якою займалася. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися певною діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції вказаних вимог не врахував, оскільки у порушення вимог абзацу 6 пункту 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина вироку не містить висновків про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 обіймала посаду листоноші відділення поштового зв`язку Ковалівка Немирівського району Вінницької області та являлась матеріально-відповідальною особою, а вчинення кримінального правопорушення, за яке її засуджено даним вироком, було пов`язане з її посадою, об`єктом кримінального правопорушення були матеріальні та грошові цінності.

Таким чином, ОСОБА_7 необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, що буде слугувати недопущенню вчинення нею в подальшому кримінальних правопорушень з використанням певної посади.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у абзаці 5 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, якщо він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413. 414, 420 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 24 червня 2021 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 обставинами сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4