Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

19 листопада 2021 року

м. Шаргород

Справа №152/1186/21

провадження 1-кп/152/108/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000118 від 23.08.2021 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балахни Нижньогородського району Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження -
зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського відділу
Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
інших учасників судового засідання:
представника Службу у справах дітей
Мурафської сільської ради Вінницької області ОСОБА_7 ,
представника уповноваженого підрозділу

ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 ,
представника органу пробації ОСОБА_9
встановив:

ОСОБА_3 08 липня 2021 року приблизно о 14 годині, перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 побачив відчинену квартирку вікна житлового будинку і підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, з метою крадіжки, перевіривши, що господарі відсутні, проник у середину будинку через незамкнену квартирку вікна, де у одній із кімнат виявив та викрав мобільний телефон марки «Xiaomi» «Redmi 4», об`ємом пам`яті 3/32 Гб, вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №6200/21-21 від 16.09.2021 1506 грн, що належить ОСОБА_11 , якого останній залишив у будинку ОСОБА_10 на тимчасове зберігання. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 1506 грн.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ суд, під час судового провадження роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 хід судового засідання на його рідній мові, нагадав захиснику та законному представнику неповнолітнього обвинуваченого про їх обов`язок пояснювати обвинуваченому кожну дію в ході судового розгляду, забезпечуючи тим самим право обвинуваченому ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім на ефективну участь у кримінальному провадженні, яке полягає не лише в праві останнього бути присутнім у судовому засіданні, але й право чути, бути почутим і слідкувати за ходом розгляду (рішення ЄСПЛ від 15.06.2011 у справі "S.С. проти Сполученого Королівства").

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 08 липня 2021 року, приблизно о 14 годині перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 він побачив відчинену квартирку вікна житлового будинку і маючи умисел на заволодіння чужим майном, перевіривши, що господарі відсутні, проник у середину будинку через незамкнену квартирку вікна, де у одній із кімнат виявив та викрав мобільний телефон марки «Xiaomi» «Redmi 4». Після чого залишив місце вчинення злочину, а викрадений телефон подарував своєму знайомому ОСОБА_12 .

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим ОСОБА_11 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України. До суду від потерпілого ОСОБА_11 поступила заява про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. При призначенні покарання покладається на вирішення суду, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має (а.с.91).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілого ОСОБА_11 , і вважає за можливе провести судовий розгляд у його відсутності з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 , вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , законний представник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 також вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подали письмові заяви.

Представники Служби у справах дітей Мурафської сільської ради Вінницької області ОСОБА_7 , уповноваженого підрозділу ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області - ОСОБА_8 не заперечують щодо розгляду кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , захисника неповнолітнього ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , які вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 , його законний представник ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , його законному представнику ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у тому, що він будучи неповнолітнім, 08 липня 2021 року приблизно о 14 годині перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 побачив відчинену квартирку вікна житлового будинку і підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, з метою крадіжки, перевіривши, що господарі відсутні, проник у середину будинку через незамкнену квартирку вікна, де у одній із кімнат виявив та викрав мобільний телефон марки «Xiaomi» «Redmi 4», об`ємом пам`яті 3/32 Гб, вартістю, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №6200/21-21 від 16.09.2021 1506 грн, що належить ОСОБА_11 , якого останній залишив у будинку ОСОБА_10 на тимчасове зберігання. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна) поєднаній з проникненням у житло, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанов Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", та №5 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх", враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, умови життя та виховання обвинуваченого, який на час вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, вплив на нього дорослих, рівень розвитку, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_3 не перебуває (а.с.123).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 .

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 - Жмеринським районним сектором №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області від 25.10.2021 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області разом з батьком, дружиною батька та трьома молодшими братами. ОСОБА_3 закінчив у 2021 році Клекотинський ЗЗСО, має плани на майбутнє, а саме продовжити навчання та не вчиняти більше правопорушень. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде до висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає за доцільне покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України (а.с. 56-61).

Представники Уповноваженого підрозділу ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , Служби у справах дітей Мурафської сільської ради Вінницької області - ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але належних висновків для себе не робить. При призначенні ОСОБА_3 покарання покладаються на вирішення суду.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику, надану представником органу пробації обвинуваченому ОСОБА_3 , але не погоджується із висновком про можливість виправлення останнього без позбавлення волі, з огляду на конкретні обставини справи та особу обвинуваченого.

Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але належних висновків для себе не зробив, під час розгляду судом кримінальної справи по обвинуваченню його у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчинив тяжкий корисливий злочин, який є предметом даного судового розгляду.

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, який при призначенні покарання покладається на вирішення суду вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст.185 КК України, яке, відповідно до ч.1 ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі "Скополла проти Італії" зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статей 69, 75 КК України.

Кримінальне правопорушення, яке є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Шаргородським районним судом Вінницької області від 20.07.2021, яким його засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з іспитовим строком у два роки в силу ст.ст. 104, 75 КК України.

За вказаних обставин покарання йому слід призначити за правилами ч.ч.1,4 ст.70 КК України, тобто призначити покарання за кримінальне правопорушення, про яке стало відомо після постановлення попереднього вироку та з урахуванням раніше постановленого вироку призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, призначених за обома вироками в межах, встановлених у ч.2 ст.70 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму ВС України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно".

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно з положеннями ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на проведення судово товарознавчої експертизи №6200/21-21 від 16.09.2021 в розмірі 514,83 грн. (а.с. 102 - 105).

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.07.2021 виконувати самостійно.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 83 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1