Справа № 444/1989/21
Провадження № 1-кп/444/69/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження № 0000116, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2021 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в с. Головниця, Корецького району, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , українка, громадянка України, пенсіонерка, освіта середня спеціальна, одружена, раніше не судима, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Жовківським РВ ГУМВС України у Львівській області 10.06.2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження № 0000116, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2021 року,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачена ОСОБА_3 , 18 червня 2021 року близько 17 години 00 хвилин, знаходячись поблизу житлового будинку АДРЕСА_3 , умисно на ґрунті особистих неприязних відносин, після раптово виниклої сварки, з метою заподіяння фізичного болю потерпілій ОСОБА_6 , нанесла їй один удар долонею правої руки в область обличчя, при цьому завдавши останній фізичного болю, не спричинивши їй тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 своїми діями, які виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 126 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального проступку не визнала, пояснила, що дійсно в червні 2021 року після обіду близько 17 год. 00 хв. вона із своєю дочкою ОСОБА_8 рвала вишині з дерева, яке росло на території біля будинку АДРЕСА_3 . В цей час коли вони з дочкою рвали вишні потерпіла ОСОБА_6 разом з її дочкою почали йти до них і знімати все на телефон. Зазначила, що потерпіла ОСОБА_6 разом з її дочкою спровокували її та її дочку своїми діями, оскільки коли потерпіла ОСОБА_6 наближалась до неї, то розмахувала ножем і копнула ногою відро з вишнями. Також розказала, що просила потерпілу ОСОБА_6 її не зачіпати, однак потерпіла розмахувала ножем біля її доньки ОСОБА_8 і вона з донькою відштовхнула потерпілу ОСОБА_6 , однак, це був самозахист від дій потерпілої, так як вона відчувала небезпеку від таких дій потерпілої. Пояснила, що від такого поштовху жодна людина не падає. Також зазначила, що вона обличчя потерпілої своїми руками не зачіпала, а лише відштовхнула її двома руками за плечі, потерпіла від таких дій взагалі не падала, а просто сіла на сідниці. Нецензурною лайкою вона до потерпілої не зверталась. Пояснила, що ця ділянка, на якій росте вишня не належить потерпілій, оскільки це є територією Міністерства оборони України.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнала, її вина повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- допитом потерпілої ОСОБА_6 , яка дала показання про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 понад сімнадцять років та доглядає за прилеглою ділянкою, на якій між нею і обвинуваченою стався конфлікт. Обвинувачена проживає в сусідньому будинку. Так, 18.06.2021 року близько 17 год. 00 хв. її донька ОСОБА_9 приїхала з роботи і хотіла подивитись на троянду, яка виросла в садку та зрізати трохи м`яти, а тому вони з дочкою пішли в садок та побачили, що там хтось є. Підійшовши ближче вони побачили, що це була обвинувачена ОСОБА_3 з її дочкою ОСОБА_8 і вони рвали вишні. Потерпіла пояснила, що запитала обвинувачену ОСОБА_10 та її дочку, про те, що вони тут роблять. Однак, обвинувачена ОСОБА_3 відповіла їй агресивно і між ними розпочався словесний конфлікт. Під час цього конфлікту вона хотіла посунути відро з вишнями ногою, однак, відро перекинулось і вишні розсипались. Після цього ОСОБА_8 відштовхнула її в плечі, а обвинувачена ОСОБА_3 назвала її нецензурним словом і вдарила її в обличчя. Тоді вона впала на землю. Пояснила, що після цього приїхав її чоловік, вони визвали поліцію і швидку, оскільки в неї піднявся артеріальний тиск, її відвели в лікарню, однак, від госпіталізації вона відмовилась. При цьому конфлікті були присутні четверо осіб вона та її дочка ОСОБА_9 та обвинувачена і її дочка ОСОБА_8 . Потерпіла пояснила, що коли вони підійшли поближче і побачили, що це не діти в саду, а обвинувачена з своєю донькою, то її дочка ОСОБА_9 включила відеозапис і знімала конфлікт на свій телефон. Такі їх дії були спричинені неодноразовими конфліктами з обвинуваченою. Потерпіла зазначила, що вона не розпочинала конфлікт, а лише попросила обвинувачену піти з її садку. Потерпіла пояснила, що своїми діями вона не створювала небезпеку для життя та здоров`я обвинуваченої і її дочки. Дійсно в її руках був малесенький ножик, оскільки вони з дочкою йшли зрізати м`яту, руки в неї були опущені, лезо ножа було маленьке. Обвинувачена була дуже агресивно налаштована проти неї та взагалі не бачила ножа в її руці. Земельна ділянка, на якій стався конфлікт, їй не належить, оскільки ця земля належить КЕЧ, однак, вона вже давно доглядає за цією землею і за цим садом;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка є дочкою потерпілої, згідно з якими 18 червня 2021 року по обіді близько 16 год. 00 хв. вона приїхала з роботи і вони з матір`ю потерпілою ОСОБА_6 вирішили піти подивитись на земельну ділянку та в садок, які доглядає її матір, подивитись на троянди і вирізати м`яти. Коли вона та її мати потерпіла ОСОБА_6 підійшли ближче, то побачили в садку обвинувачену ОСОБА_3 і вона розпочала знімати відео. Її мати потерпіла ОСОБА_6 підійшла до обвинуваченої і запитала, що вони тут роблять. Свідок зазначила, що відео вона знімала з метою захисту від обвинуваченої, оскільки це був неодноразовий конфлікт. Обвинувачена ОСОБА_3 була агресивно налаштована. Коли потерпіла запитала, що вони тут роблять, обвинувачена вдарила її матір потерпілу ОСОБА_6 рукою в обличчя. Обвинувачена від потерпілої знаходились на відстані менше одного метра. Свідок пояснила, що вишня, з якої обвинувачена з дочкою обривали вишні, росте на тій території, за якою доглядає її мати потерпіла ОСОБА_6 і раніше це була загороджена ділянка. Ця територія це не є їх приватна власність. Потерпіла відро з вишнями не копнула, а лише зачепилась через нього і воно впало. Її мати потерпіла ОСОБА_6 , коли вони йшли дивитись в садок на троянди і вирізати м`яти, взяла з собою маленький ножик, лезо якого було зажате потерпілою в руці. Причиною конфлікту були вишні;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка є дочкою обвинуваченої, згідно з якими 18.06.2021 року вона з мамою обвинуваченою ОСОБА_3 після обіду пішли обривати вишні на городі біля хати. Ці вишні посадив на клумбі ще років двадцять тому її батько. Коли вони з матір`ю обвинуваченою ОСОБА_3 обривали вишні, то побачили, що здалеку до них йде потерпіла ОСОБА_6 разом з своєю дочкою із увімкненим телефоном. Потерпіла ОСОБА_6 запитала їх, що вони тут роблять, і вони відповіли, що рвуть вишню. Тоді потерпіла почала їх проганяти, в неї був ніж і вона зробила різкий крок в її сторону. Тоді вони з матір`ю обвинуваченою ОСОБА_3 відштовхнули потерпілу ОСОБА_6 , яка копнула відро з вишнями і присіла. Свідок пояснила, що побачила у потерпілої ніж коли вона наблизилась до неї. Потерпіла тримала цей ніж за ручку і вона помітила ніж вже біля себе з боку. Це був звичайний ніж. Пояснила, що вона боялась за себе і свою матір, а тому відштовхнула потерпілу. Свідок зазначила, що потерпіла стояла біля неї лівим боком та не демонструвала їй ніж. В момент наближення потерпілої до неї, ніж був направлений лезом до неї. Це все відбувалось декілька секунд. Свідок пояснила, що відчувала небезпеку від ножа. Потерпіла їх з обвинуваченою не ображала, але її вислови їх зачіпали. Потерпіла ОСОБА_6 , коли вони її з обвинуваченою відштовхнули, впала на сідниці після чого зразу сама піднялася. Після конфлікту вона разом з матір`ю позбирали вишні і всі розійшлися. Також свідок пояснила, що умовного поділу земельних ділянок, які розташовані біля їх будинку немає та жодних договір на земельні ділянки в них також немає;

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.06.2021 року, яка подана ОСОБА_6 (арк. спр. 70);

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього, який безпосередньо оглянутий в судовому засіданні, від 24.06.2021 року за участю свідка ОСОБА_9 , який записувався на цифрову камеру та згідно з яким свідок ОСОБА_9 повідомила про час, місце, спосіб та обставини кримінального правопорушення, що мали місце 18.06.2021 року близько 17:00 год. поблизу будинку АДРЕСА_3 (арк. спр. 71-75);

- заявою ОСОБА_9 від 22.06.2021 року згідно з якою вона надала відеозапис конфлікту, котрий відбувся 18.06.2021 року близько 17 год. в АДРЕСА_3 , де її матері ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження (арк. спр. 94);

- протоколом огляду предмету від 22 червня 2021 року згідно з яким проведено огляд відеозапису з мобільного телефону Samsung Galaxy M 311 s на момент його знаходження за адресою смт. Куликів, вул. Шевченка, біля будинку 9, за 18.06.2021 року та проведеним оглядом встановлено: компакт диск CD-R «KAKTUZ» 700 МВ 80 MIN. При відкритті вказаного компакт диска диск CD-R «KAKTUZ» 700 МВ 80 MIN виявлено файл відеозапису «20210618_165015_001» розміром 83,9 МБ (87 996 669 байтів). Огляд проводився за денного освітлення, компакт диск CD-R «KAKTUZ» 700 МВ 80 MIN із відеозаписом поміщено у паперовий конверт з пояснювальними написами (арк. спр. 77-78);

- постановою про визнання речовим доказом від 22 червня 2021 року згідно з якою компакт диск CD-R «KAKTUZ» 700 МВ 80 MIN визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000116 від 18.06.2021 року (арк. спр. 79);

- заявою ОСОБА_9 від 22.06.2021 року згідно з якою вона просить оглянути її мобільний телефон Samsung Galaxy M 311 s в кримінальному провадженні № 0000116 від 18.06.2021 року (арк. спр. 80);

- протоколом огляду предмету від 22 червня 2021 року з фототаблицею згідно з яким проведено огляд мобільного телефону Samsung Galaxy M 311 s та проведеним оглядом встановлено, що мобільний телефон Samsung Galaxy M 311 s, чорного кольору, в зеленому силіконовому чохлі, з зображенням квітів рожевого кольору. При розблокуванні даного мобільного телефону виявлено додаток під назвою « НОМЕР_3 » розміром 83,9 МБ (87 996 669 байтів). При відкритті відеофайлу «20210618_165015_001» виявлено відеозапис тривалість 0:40 хвилин. Огляд проводився за денного освітлення. Оглянутий мобільний телефон повернуто свідкові ОСОБА_9 під розписку (арк. спр. 81-86);

- постановою про визнання речовим доказом від 22 червня 2021 року згідно з якою телефон Samsung Galaxy M 311 s визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000116 від 18.06.2021 року (арк. спр. 87);

- розпискою ОСОБА_9 від 22.06.2021 року згідно з якою вона отримала від працівників поліції свій мобільний телефон Samsung Galaxy M 311 s після проведення огляду (арк. спр. 88);

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього, який безпосередньо оглянутий в судовому засіданні, від 24.06.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , який записувався на цифрову камеру та згідно з яким потерпіла ОСОБА_6 повідомила про час, місце, спосіб та обставини кримінального правопорушення, що мали місце 18.06.2021 року близько 17:00 год. поблизу будинку АДРЕСА_3 (арк. спр. 89-93);

- відеозаписом на компакт диску CD-R «KAKTUZ» 700 МВ 80 MIN (арк. спр. 76), який безпосередньо оглянуто в судовому засіданні та з якого встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 наносить один удар правою рукою в обличчя потерпілої ОСОБА_6 .

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення в їх сукупності, суд дійшов висновку, що такі докази є належними і допустимими і узгоджуються між собою, та у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченій ОСОБА_3 .

Сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_3 діяла у стані необхідної оборони, уявної оборони. Оскільки на відеоматеріалах події 18 червня 2021 року, які були зняті дочкою потерпілої, видно, що потерпіла рухається до обвинуваченої під відеозапис, щоб навмисно спровокувати конфлікт, та записати це на відео, який по своїй суті є безпредметний (за вишні), потерпіла рухається до обвинуваченої тримаючи в руці ніж перекладаючи його з правої гуки в ліву руку. Обвинувачена просить, щоб потерпіла йшла геть на, що вона кидається з ножем в лівій руці на обвинувачену, і ногою копає та перекидає відро з вишнями. Тільки тоді обвинувачена з метою захисту, одноразово відштовхує від себе та своєї дочки в зв`язку з загрозою своєму та дочки життю і здоров`ю, потерпілу, чим вибиває їй з руки ніж. Це відштовхування вибило ніж в потерпілої і припинило незаконне, протиправне посягання ОСОБА_6 .

У зв`язку з наведеним захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просить закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КК України, кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КК України, особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 37 КК України, уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Уявна оборона виключає кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення.

Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Показання свідка ОСОБА_8 про те, коли саме вона побачила у потерпілої ОСОБА_6 в руках ніж та відчула небезпеку від ножа, є не чіткими, не послідовними, та не узгоджуються із показаннями обвинуваченої ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 .

Суд вважає недоведеним вчинення з боку потерпілої ОСОБА_6 дій, які б свідчили про наявність дійсного, реального і об`єктивного суспільно небезпечного посягання, яке б за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності могло реально заподіяти чи створити загрозу заподіяння шкоди правам та інтересам обвинуваченої ОСОБА_3 , що своєю чергою могло викликати в обвинуваченої невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілій ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Вина обвинуваченої ОСОБА_3 полягає в тому, що вона заподіяла потерпілій ОСОБА_6 удар, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, а тому кваліфікація таких дій за ч.1 ст.126 КК України є правильною.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Обставини, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення (проступку), яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, обставини вчинення кримінального правопорушення (проступку), обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченої, яка раніше не судима, є пенсіонеркою, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368-371, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Речові докази:

-телефон Samsung Galaxy M 311 s повернути власнику ОСОБА_9 ;

-компакт диск CD-R «KAKTUZ» 700 МВ 80 MIN залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1