Провадження по справі № 1-кп/752/484/21
В И Р О К
іменем України

"04" листопада 2021 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, данні про яке 20.05.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004914, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, громадянки України, що проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що має вищу освіту, непрацюючої, у розлученні, яка має двох неповнолітніх дітей, не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю сторін і учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_15 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_16 ,

представника законного представника потерпілого - ОСОБА_17 ,

спеціаліста ОСОБА_18 ,

законного представника неповнолітнього свідка ОСОБА_19 ,

встановив:
ОСОБА_5 19.05.2018 о 15 год. 30 хв. керувала технічно справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Tucson» н.з. НОМЕР_1 (далі по тексту - Hyundai), рухаючись по дорожньому покриттю другої смуги проїзної частини проспекту В.Лобановського зі сторони вулулиці Деміївська у напрямку вулиці Кайсарова у місті Києві. Наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вуллиць Мистецька та проспекту В.Лобановського, ОСОБА_5 , діючи з необережності, порушуючи вимоги пунктів 2.3.б), 8.7.3.е), 8.10 Правил дорожнього руху України (далі - ПРД), будучи неуважною, виїхала на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, не зреагувала на зміну дорожньої обстановки, не зупинилася перед пішохідним переходом, по якому рухався пішохід ОСОБА_15 , який переходив проспект В.Лобановського на зелений сигнал світлофора, рухаючись зліва на право відносно руху вищезазначеного автомобіля. В результаті таких порушень, на пішохідному переході керований ОСОБА_5 автомобіль (передньою лівою боковою частиною) здійснив зіткнення із пішоходом ОСОБА_15 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесне ушкодження у виді закритої травми правого плеча у вигляді перелому шийки плечової кістки зі зміщенням уламків, яка віднесена до середнього ступеню тяжкості.

Порушення ОСОБА_5 пунктів 2.3.б), 8.7.3. (е), 8.10 ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Таким чином, суд визнає винуватою ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені інкримінованого їй правопорушення не визнала. Надала показання в яких зазначила, що керувала автомобілем Hyundai, в якому знаходився її малолітній син. Рухалася по просп.Лобановського зі сторони автовокзалу у бік вул.Кайсарова у середній полосі зі швидкістю 40-50 км/год. Виїхала на перехрестя (пересікла стоп-лінію), коли зелений сигнал світлофору почав мигати. Пам`ятає, що у цей момент автомобілі, які рухалися ліворуч від неї, здійснювали поворот. Знаходячись на перехресті на відстані 15 метрів попереду побачила, як хлопці почали перебігати дорогу. Рухалися вони зліва направо перпендикулярно ходу її руху. Один з них біг попереду, інші - позаду. Вона думала, що вони зупиняться. Той, хто був першим, подивився у її бік, але не зупинився та перебіг попереду її автомобіля. Вона почала гальмувати, натиснувши на педаль, але та була м`якою та машина не зупинялася, а лише уповільнювалася. За мить один із хлопців, який навіть не дивився у її бік, здійснив набіг на ліву частину її автомобіль (там де дзеркало), після чого автомобіль продовжив рух та зупинився самостійно через 25 метрів. При цьому вона з`їхала праворуч до краю проїзної частини, оскільки у салоні був маленький син, і вона не могла залишити машину на проїзній частині. Не знала, що не можна з`їжджати з місця ДТП. Пояснюючи причини, по яких вона не вжила інших заходів для зупинки автомобіля, зазначила, що не змінила рух праворуч, оскільки там був тролейбус, а ліворуч тому, що там були інші пішоходи. Не подала звуковий сигнал, оскільки у голові було непорозуміння, чому машина не реагує та не зупиняється, коли вона гальмує.

Коли підбігла до потерпілого, його друзі повідомили, що з ним все гаразд. Але вона залишилася, чекала приїзду швидкої та поліції. Потерпілий казав, що у нього болить рука.

Пам`ятає, як свідок ОСОБА_20 також підходив до них. Коли приїхали батьки потерпілого, лікарі швидкої повідомили, що дитина отримала забій, але треба зробити рентген. Хлопець поїхав із мамою. Вона залишилася із його батьком на місці ДТП. Шкодує, що так сталося, але не вважає себе винуватою, скільки їхала на зелений сигнал світлофору, а машину не змогла зупинити, тому що не спрацювали гальма. Шкоду батькам потерпілого не відшкодовувала, оскільки не вважає себе винуватою. Цивільний позов не визнає.

Щодо проведення досудового розслідування повідомила, що коли поліцейській оформив схему місця ДТП, нею була складена розписка. З місця пригоди автомобіль був евакуйований. Оскільки була гостра необхідність користуватися автомобілем, вона вирішали його відремонтувати, оскільки слідчий не забороняв це робити, і не було відповідного рішення суду. Вона все чекала, коли поліція із нею зв`яжеться, але це не відбувалося. Щодо вручення підозри, зазначила, що такий документ у вересні 2018 року отримала від консьєржа. На той момент автомобіль вже був відремонтований

Від набігу пішохода на її автомобілі з`явилася вм`ятина між водійськими дверима та крилом в районі дзеркала. Лише у вересні 2018 її викликали до слідчого та допитали. Вона із самого початку не визнавала свою винуватість у ДТП. Просила суд її виправдати та відмовити у задоволені позовних вимог, які заявлені представником потерпілого в інтересах неповнолітнього потерпілого.

Не зважаючи на невизнання вини, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставинах в повній мірі підтверджується наступними доказами.

Так потерпілий ОСОБА_15 , який був допитаний у присутності законного представника, оскільки є неповнолітнім, надав суду показання про те, що 19.05.2018 о 15 год. 30 хв. він разом із двома друзями ОСОБА_21 і ОСОБА_22 перебували на проспекті Лобановського, який їм треба було перейти. Після того, як для них загорівся зелений сигнал світлофору, вони разом почали переходити дорогу. У той момент на протилежному боці на зупинці стояв тролейбус, на якому вони хотіли поїхати. Ліворуч від них автомобілі не рухалися та зупинилися на червоне світло світлофору. Рухалися вони по пішохідному переходу у швидкому темпі. Один з друзів був попереду, а інший позаду. Коли він перебував на середині дороги, відчув удар і його збило автомобілем, який з`явився з правої сторони. Він цей автомобіль не бачив, оскільки праворуч не дивився. Не знає, куди саме відбувся удар. Від удару він відлетів по ходу руху автомобіля, який його збив, та впав на дорогу на руку. Одразу після удару відчув біль у плечі. З автомобіля вийшла жінка, яку впізнає в обвинуваченій, та спитала як він себе почуває, чи потрібна допомога. Була викликана поліція та швидка. Його мобільний телефон, який був у кишені кофти, випав на землю в результаті ДТП і розбився. Після ДТП його відвезли до лікарні де наклали гіпс, який зняли через 2,5 місяці. Травмована рука болить і досі, зокрема й тоді, коли змінюється погода. Після травмування у нього погіршилися оцінки, оскільки він не відвідував школу. Проходив реабілітацію для відновлення рухомості руки. Водія, яка його збила, після ДТП не бачив. Заявлений його батьком позов підтримав.

Після надання потерпілому для огляду схеми місця ДТП, потерпілий показав, в якому місці його збив автомобіль, та це місце було позначено на схемі позначкою «х», що відповідає лівій частині смуги руху для громадського транспорту, та знаходиться на відстані 7 метрів від суцільної дорожньої лінії, що поділяє дорогу.

Свідок ОСОБА_23 надав суду показання в яких зазначив, що у день подій керував тролейбусом, який рухався по проспекту Лобановського за маршрутом №42 зі станції Метро Либідська у напрямку вул. Дехтярівська Стояв на зупинці вул. Мистецька, яка розташована за перехрестям. Бачив, що горить червоний сингал світлофору позаду, оскільки автомобілі, які рухалися йому назустріч, зупинялися на перехресті. Підлітки 3-4 особи у темпі швидкого бігу переходили дорогу на зелене світло по пішохідному переходу та рухалися у його напрямку. Він у дзеркало побачив, як біла іномарка, яка рухалася з невеликою швидкістю у одному із ними напрямку зі сторони автовокзалу у третій полосі, продовжила рух через перехрестя і на пішохідному переході збила одного із хлопців. Він вважає, що удар відбувся у ноги пішохода. Все це відбулося на відстані 20-30 метрів він нього. Зіткнення було лівою передньою частиною автомобіля.

Після надання свідку для огляду схеми місця ДТП, він також вказав, що автомобіль Hyundai збив пішохода на пішохідному переході у місці, яке відповідає ходу руху автомобіля у другій смузі.

Свідок ОСОБА_24 , який був допитаний у присутності законного представника та педагога, оскільки є неповнолітнім, надав суду показання про те, що був із ОСОБА_25 , коли того збила машина. Вони втрьох (він, ОСОБА_25 та ОСОБА_22 ) йшли по справах та переходили проспект Червонозоряний (Лобановського). Для них загорівся зелений сигнал світлофору і вони розпочали рух по пішохідному переходу, при цьому ліворуч машини стояли, а праворуч машин він не бачив. Йшов попереду ОСОБА_25 та ОСОБА_22 . Рухалися вони у швидкому темпі та хотіли сісти на тролейбус, який стояв на зупинці. Коли дійшов до середини дороги, повернувся праворуч і побачив, як на відстані 15 метрів у його бік рухається автомобіль джип, але він думав, що той зупиниться і продовжив рух. Через секунду почув звук удару, обернувся та побачив, як ОСОБА_25 відлетів та впав на дорогу. Самого удару він бачив. Він підбіг до ОСОБА_25 , підняв його та відвів на лавку, що була на зупинці. Зупинилися автомобілі, водії яких пропонували допомогу. До них також підходила водійка автомобіля, яка збила ОСОБА_25 . Вона питала як той себе почуває, вони разом чекали поліцію та швидку. У автомобіля Hyundai було пом`яте ліве крило та пошкоджено дзеркало. Пам`ятає про це, оскільки сфотографував авто.

Свідок ОСОБА_26 , допитаний в судовому засіданні, надав показання про те, що керував транспортним засобом та їхав у бік автовокзалу. Зупинився на перехресті на червоний сигнал світлофору у крайній лівій смузі позаду іншого автомобіля. Попереду нього по пішохідному переходу на зелене світло світлофору почали перебігати дорогу хлопці. Через декілька секунд побачив, як ОСОБА_27 , який рухався у зустрічному йому напрямку із невеликою швидкістю, збив одного із хлопців, який переходив дорогу. Хлопець від удару відлетів та впав на дорогу на лівій бік. Він проїхав уперед, розвернувся та підбіг до потерпілого. Спитав, чи потрібна допомога, викликав швидку. Постраждалий сидів на лавочці і було зрозуміло, що той відчуває біль, оскільки був трохи скривлений. Через 10-15 хвилин він поїхав, залишивши свій номер телефону. Зазначив, що водійка ОСОБА_27 , яку він впізнає у обвинуваченій, була дуже схвильована та сказала, що відволіклася на дитину, яка була у салоні. Не заперечувала, що скоїла наїзд на дитину.

Як доказ винуватості ОСОБА_5 , прокурор надав у розпорядження суду ряд письмових документів, за наслідками дослідження яких було встановлено наступне.
Відомості до ЄРДР про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталося 19.05.2018 о 15 год. 30 хв. на просп. Лобановського були внесені 20.05.2018 за № 0004914.

Згідно даних протоколу, складеного за наслідками огляду місця подій, який був проведений 19.05.2018 за участю водія ОСОБА_5 , батька потерпілого ОСОБА_16 і понятих, слідчим Святошинського УП ГУ НП у м Києві ОСОБА_28 , на регульованому автоматичним світлофором перехресті проспекту В.Лобановського та вул.Мистецької відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд транспортного засобу Hyundai під керуванням водія ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_15 . Дорожнє покриття по проспекту Лобановського, по якій рухалася водій, призначено для руху у двох напрямках та має по три смуги для руху в кожному. Дорога має незначний спуск. Проїзна частина містить горизонтальну дорожню розмітку, щ о відповідає пунктам 1.1, 1.5, 1.14.2, 1.12 ПДР. Наявні дорожні знаки, до відповідають пунктам 4,4 5.16, 2.3, 5.35.1, 5.11 ПДР. На автомобілі виявлені такі видимі пошкодження лівого переднього кута, як: тріщина на передньому бампері з лівого боку, порушення кріплення декоративної арки лівого переднього крила, незначна деформація крила зверху біля дзеркала. Також у протоколі у п. 17 містяться данні про те, що ОСОБА_5 надала дозвіл на проникнення до автомобіля, а у п. 17-5 зазначено, що педаль гальм знаходиться у верхньому положенні при натисканні пружна; передні колеса реагують на рух керма, шини в нормі. Автомобіль Hyundai розташований у першій смузі руху. Данні про сліди шин від гальмування тощо на проїзній частині не виявлені. Також визначено, що локалізація пошкоджень та слідів взаємодії, відповідає характеру ДТП.

До протоколу місця ДТП додається фототаблиця, світлини якої відображають загальний вигляд перехрестя, наявні на ньому дорожні знаки, дорожню розмітку, світлофорні об`єкти.

Схема місця ДТП містить данні про дорожню горизонтальну розмітку, світлофорні об`єкти, відстань між об`єктами, ширину смуг та проїзних частин доріг. Напрямок руху автомобіля і місце зіткнення на схемі не відображені.

19.05.2018 ОСОБА_5 отримала від слідчого Святошинського УП ГУ НП у м Києві ОСОБА_28 автомобіль Hyundai, про що склала розписку, в якій було зазначено, що вона зобов`язана зберігати автомобіль, не проводити ремонтно-відновлювальні роботи (не ремонтувати), не відчужувати та не передавати іншим особам без відповідного дозволу або до прийняття рішення по матеріалах ДТП. Також у розписці зазначено місце зберігання транспортного засобу, а саме: м. Київ. вул. Дніпровська набережна, 23 (паркінг).

У рапортах на ім`я начальника Голосіївського УП ГУНП, які були зафіксовані у журналі ЄО за №№ 31591, 31413, черговий інспектор УПП доповідає про обставини вищезазначеного ДТП.

21.05.2018 начальник слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_29 доручає проведення досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП слідчому ОСОБА_30 , якій у той саме день повідомляє керівника Київської місцевої прокуратури №1 про початок досудового розслідування за № 0004914.

21.05.2018 заступник керівника Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_31 повідомляє начальника слідчого відділу про призначення групи прокурорів у даному провадженні у складі ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , про що також винесено відповідну постанову від 21.05.2018.

21.05.2018 начальник відділення СВ Голосіївського УП ОСОБА_34 виніс постанову, якою визнав автомобіль Hyundai, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , речовим доказом.

25.09.2018 заступник керівника Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_31 повідомляє начальника слідчого відділу про зміну грипу прокурорів у даному провадженні, та постановою визначає її у складі прокурорів: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_10 , ОСОБА_35 про що також винесено відповідну постанову від 21.05.2018.

На підставі заяви ОСОБА_16 , яка була складена 22.05.2018, постановою начальника відділення СВ Голосіївського УП ОСОБА_36 , останній був визнаний законним представником потерпілого.

Відповідно до даних довідки №9856 від 19.05.2018, складеної черговим лікарем Київської міської дитячої клінічно лікарні №2 ОСОБА_37 , ОСОБА_15 надано медичну допомогу з приводу черезвертлюгвого перелому правої плечової кістки з допустимим зміщенням та проведено огляд, рентгенографію та накладено гіпсову лонгету.

Постановою слідчого ОСОБА_38 від 14.06.2018 адвокат ОСОБА_17 залучений представником законного представника потерпілого.

22.06.2018 законний представник потерпілого звернувся до слідчого ОСОБА_38 із заявою про призначення судово-медичної експертизи його сина ОСОБА_39 на підставі медичної документації та передав слідчому довідку № 9856 та один рентгенівський знімок.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду від 05.06.2018 задоволено клопотання начальника слідчого відділення ОСОБА_40 та призначено судово-медичну експертизу.

Лікар судово-медичний експерт ОСОБА_41 04.07.2018 провів судово-медичну експертизу на підставі ухвали суду, матеріалів кримінального провадження та медичних документів, які були направлені слідчим супровідним листом від 26.06.2018 № 4914/125/47/02-18, та дійшов висновку (№1112/е), що у ОСОБА_15 при зверненні за медичною допомогою 19.05.2018 о 16 год. 28 хв. мала місце закрита травма плеча у вигляді перелому шийки плечової кістки зі зміщенням уламків. Експерт також визнав, що локалізація та морфологія такого ушкодження свідчать про те, що вони спричинено дією тупого предмету, могло утворитися 19.05.2018 при автомобільній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався із пішоходом). Також експертом встановлений прямий причинно-наслідковий зв`язок між подіями транспортної травми та отриманням потерпілим тілесного ушкодження. Вищезазначене тілесне ушкодження визнано таким, що віднесено до тілесного ушкодження середнього степеню тяжкості.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду від 20.08.2018 задоволено клопотання слідчого ОСОБА_38 від 09.08.2018 про призначення авто-технічної експертизи. У постанові від 10.09.2018 слідчий визначив вихідні данні для проведення експертизи, які відповідають даним протоколу огляду місця подій, та визначив, що ОСОБА_5 керувала автомобілем та рухалася у третій смузі руху та виїхала на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору.

Експерт Київського НДЕКЦ ОСОБА_42 на виконання ухвали суду, використовуючи данні, що містяться в матеріалах кримінального провадження, надав висновок №12-1/1686 від 19.09.2018, в якому зазначив, що водій ОСОБА_5 у дорожній ситуації повинна була керуватися вимогами пунктів 8.7.3.(е), 8.10. ПДР, та недотримання нею зазначених вимог призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

На запит слідчого КП «Центр організації дорожнього руху» надало циклограму, згідно якої у період з 15 год. по 16 год. 19.05.2018 працював світлофорний об`єкт, розташований на просп.Лобановського та вул. Мистецька. Так згідно даних циклограми рух автомобіля Hyundai відповідає напрямку 2, а рух пішоходів напрямку 4.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду від 27.09.2018 задоволено клопотання слідчого ОСОБА_38 від 05.09.2018 і призначена авто-технічна експертиза.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ ОСОБА_43 за № 12-1/1889 від 18.10.2018, проведеного за наслідками дослідження автомобіля Hyundai, що відбувалося у присутності власника ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_13 , на момент проведення огляду гальмівна система, система рульового керування та ходова частини знаходилися в працездатному стані.

Постановою керівника Київської місцевої прокуратури №1 від 20.11.2018 були продовжені строки досудового розслідування даного провадження до 25.12.2018.

20.11.2018 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб Hyundai, і ОСОБА_5 заборонено ним користуватися та розпоряджатися.

07.12.2018 слідчим ОСОБА_44 повідомлено підозрюваний ОСОБА_5 та її захисникам, законному представнику потерпілого та його представнику, про завершення досудового розслідування та наданий період для ознайомлення із матеріалами 11-13 грудня 2018.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду від 21.12.2018 клопотання слідчого ОСОБА_38 задоволено та стороні захисту встановлений строк до 26.12.2018 (включно) для ознайомлення із матеріалами досудового розслідування. У протоколі про ознайомлення, яке відбулося 27.12.2018, із матеріалами ОСОБА_5 та її захисником зроблені відмітки про те, що вони ознайомлені із матеріалами згідно того переліку, що додавався до матеріалів, фотографування яких вони здійснили.

Аналізуючи вищезазначені докази сторони обвинувачення у сукупності суд приходить до наступного.
Так сторона захисту заявляла про визнання недопустимими доказів, які містяться у письмових документах з тих підстав, що досудове розслідування було проведено не уповноваженим слідчим, а процесуальне керівництво не уповноваженими прокурорами. Такі вимоги сторона захисту мотивувала тим, що під час ознайомлення із матеріалами досудового розслідування вони виявили та зафіксували, що певні процесуальні документи не підписані, а також поставили під сумнів підписання доручення про проведення досудового розслідування особою, яка його склала. Між тим, такі доводи сторони захисту суд відхиляє з наступних підстав.

Так сторона обвинувачення під час судового розгляду надала суду ряд процесуальних документів (зокрема доручення про проведення досудового розслідування, повідомлення про початок досудового розслідування, повідомлення про призначення групи прокурорів та постанови про групу прокурорів, які є підписаними (а.с. 7-12 т.2). Належних та допустимих доказів того, що зазначені документи підписані не тими особами, що їх склали, а також, що на стадії відкриття матеріалів, ці документи були не підписані, сторона захисту суду не надала. Зокрема, суд виходить з того, що під час складання відповідних записів у протоколі ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, стороною захисту не був зафіксований факт того, що певні процесуальні документи були не підписаними. Доведення протилежного під час судового розгляду за допомогою копій документів, які нібито були здійснені захисником під час ознайомлення із матеріалами, були судом відхилені, як безпідставні та необґрунтовані, як і вимоги про допит під час судового засідання певних осіб, з метою з`ясування чи підписували вони, ті чи інші документи, а також призначення почеркознавчої експертизи, про що судом ухвалювалися відповідні постанови.

Аргументи сторони захисту про те, що доручення про проведення досудового розслідування від 21.05.2018 підписано не начальником слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП м. Києві ОСОБА_29 , а іншою особою, зокрема з посиланням на пояснення прокурора ОСОБА_6 під час судового засідання, суд також відхиляє, оскілки не вбачає підстав на стадії судового розгляду встановлювати факт невідповідності наявного у постанові підпису, оскільки це не є предметом судового розгляду даного провадження. Суд не має сумніву з приводу того, що дана постанова підписана саме тією особою, яка склала доручення. При цьому суд також не приймає до уваги пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка під час судового розгляду, заперечуючи проти доводів сторони захисту, зазначила, що замість ОСОБА_29 доручення про проведення досудового розслідування міг підписав підписати ОСОБА_34 , як начальник відділення СВ Голосіївського УП ГУ НП. Суд вважає, що таке пояснення прокурора є лише припущенням.

Доводи сторони захисту про те, що матеріали кримінального провадження не містять постанови про групу слідчих, що є підставою для визнання недопустимими всіх доказів по принципу «плоди отруєного дерева», суд також відхиляє, оскільки під час досудового розслідування всі процесуальні документи були складені слідчим ОСОБА_44 , якому було доручено проведення досудового розслідування даного провадження, або безпосередньо начальником відділення слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП ОСОБА_36 , що не суперечить вимогам КПК України.

Таким чином, досудове розслідування було розпочато уповноваженою особою та проведено у відповідності із вимогами КПК України.

Прямих доказів того, що ОСОБА_5 рухалася на забороняючий червоний сигнал світлофору під час досудового розслідування не здобуто.

Між тим, показання потерпілого, свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 суд вважає такими, що узгоджуються між собою, та є непрямим доказом того, що ОСОБА_15 переходив дорогу по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору. Враховуючи данні циклограми та зіставляючи напрямки руху 2, що відповідає руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , та напрямку 4, який відповідає руху пішоході ОСОБА_15 , суд приходить до висновку, що на 79 секунді циклу, коли для руху пішоходів загорівся зелений сигнал, для водія ОСОБА_5 загорівся червоний сигнал. Такі узгодженні показання свідків дають підстави відхилити показання обвинуваченої ОСОБА_5 , яка зазначила, що пересікла стоп-лінію, коли зелений сигнал світлофору почав мигати. Той факт, що свідок ОСОБА_24 , який також переходив дорогу разом із ОСОБА_15 , зміг подолати відстань, яка дорівнює майже 19 метрам (14,8 +3,6 +3,6 +6,9 ширина смуг,які позначені на схемі), зокрема він перейшов дорогу попереду автомобіля, яким керувала ОСОБА_5 , також свідчить про те, що пішоходи, зокрема і ОСОБА_15 , переходили дорогу на зелене сигнал світлофору. Місцезнаходження свідків на дорозі в момент ДТП (як пішоходів, так і водіїв) не виключає можливість того, що вони могли бачити, що який сигнал світлофору горить для пішоходів.

Місце зіткнення дійсно не позначено на схемі ДТП, але його місцезнаходження було встановлено судом під час судового розгляду, зокрема за наслідками допиту свідків, потерпілого та обвинуваченої, яким в судовому засіданні пред`являлася для огляду схема місця ДТП. З урахуванням показань потерпілого, свідків та обвинуваченої, місце зіткнення встановлено судом у правій частині проїзної частини проспекту Лобановського на пішохідній зоні в місці, яке відповідає другій смузі проїзної частини, по якій рухалася ОСОБА_5 , керуючи автомобілем.

Показання обвинуваченої про те, що вона пересікла стоп-лінію та на відстані 15 метрів побачила, що на пішохідному переході з`явилися особи, які почали рух через дорогу, перпендикулярно ходу її руху, але розраховувала, що вони її пропустять, а також невжиття нею інших заходів, які могли уникнути зіткнення, зокрема, попереджувального сигналу, зміна траєкторії руху, також свідчить про те, що вона неправильно зреагувала на зміну обстановки, яка полягала утому, що на її шляху з`явилися рухомі об`єкти, які перетинали дорогу.

Враховуючи висновки експерта, викладені у висновку № 1112е, суд приходить до висновку, що під час ДТП відбулося зіткнення передньої бокової частини автомобіля Hyundai, який рухався, із верхньою частиною тіла потерпілого, оскільки таке зіткнення відповідає місту, де розташовані механічні пошкодження на автомобілі Hyundai, визначені у протоколі п. 17.1. та які були зафіксовані на світлинах.

При цьому суд вважає, що визначення у експертизі, такого виду транспортної травми, є достатнім для того, щоб дійти висновку, що між подіями транспортної травми та отриманням потерпілим тілесного ушкодження у виді закритої травми плеча, є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Не встановлення місця розташування тіла потерпілого в момент зіткнення (на чому наголошувала сторона захисту у клопотанні про визнання недопустимим судово-медичної експертизи з підстав відсутності у висновку щодо механізму утворення пошкодження), не є суттєвим порушенням, оскільки саме необережні неправомірні дій обвинуваченої призвели до зіткнення автомобіля із пішоходом ОСОБА_15 в результаті чого останнім було отримано тілесне ушкодження.

Суд відмовляє стороні захисту у клопотанні про визнання недопустимими доказом експертизи № 1112/е. Так суд відкидає доводи сторони захисту про те, що під час судово-медичної експертизи був присутній лікар-рентгенолог, оскільки вважає, що у експертизі № 1112/е відсутні дані про те, що під час її проведення були присутні інші спеціалісти, зокрема лікар-рентгенолог. А данні, які зазначені у третьому абзаці дослідницької частини експертизи, є записом, яка цитується експертом із даних інструментального дослідження, рентгенівського знімку. За таких обставин, суд вважає, що викладення у висновку про те, що інструментальні дослідження вивчалися разом із лікарем рентгенологом, є такими як помилково зазначені експертом. Експерт на неодноразові виклики до суду не з`явився, вжиті судом заході щодо забезпечення його явки результатів не дали, тому судом було припинено дослідження доказів сторони захисту в частині допиту експерта, оскільки його явка не була забезпечена стороною, яка про клопотала про його допит у суді.

В результаті того, що потерпілі не змогли надати суду оригінали медичної документації, рентгензнімок, а також тому, що до суду не з`явився для допиту експерт, під час судового розгляду клопотання представника законного представника потерпілого про призначення додаткової судово-медичної експертизи було відхилено (а.с. 46, т.3).

Окрім того, суд відхиляє доводи сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновку судового експерта з підстав ненадання потерпілим документів та даних обстеження, на підставі яких був проведений такий висновок. Матеріалами провадження доводиться, що законний представник потерпілого добровільно надав слідчому довідки та рентгензнімок, на підставі якого експертом наданий висновок щодо тілесного ушкодження та ступеню його тяжкості. Не відкриття таких документів під час виконання ст. 290 КПК України, не є істотним порушенням вимог процесуального кримінального закону в аспекті ст.412 КПК України, та автоматично не тягне визначення висновку експерта недопустимим доказом. Такі документи були отримані слідчим від потерпілого, тобто у законному порядку. Окрім того, про надання таких документів сторона захисту не клопотала під час досудового розслідування, а заявила такі вимоги лише під час судового розгляду.

Сторона захисту у підтвердження невинуватості ОСОБА_5 надала наступні письмові докази.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2018 було задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 та призначено автотехнічну експертизу, яку проведено експертом Київського НДІСЕ ОСОБА_45 , який у висновку №21976/18-52 від 12.11.2018 зазначив, що на момент дослідження рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля знаходилися у технічно-справному стані. Також експерт зробив висновок про те, що гальмівна система автомобіля на момент ДТП могла знаходитися у несправному стані (скритий дефект або аварійна поломка). До такого висновку експерт дійшов з урахуванням пояснень водія ОСОБА_5 про погіршення гальмівних властивостей автомобіля, а також факту ремонту автомобіля (його гальмівної системи), який був відремонтований незадовго після ДТП. Такий висновок експерт назвав ймовірним. Експерт також зазначив, що несправності у гальмівній системі можливо виявити у разі застосування водієм інтенсивного гальмування (екстреного). Між тим, ОСОБА_5 у свої показних не зазначала про те, що вона здійснювала інтенсивне (екстрене) гальмування. Окрім того, з її показань вбачається, що вона почала гальмувати лише після того, як один із пішоходів перебіг дорогу, а інший рухався, не дивлячись у її бік.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2018 було задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 та призначено автотехнічну експертизу, яку проведено експертом Київського НДІСЕ ОСОБА_45 , який у висновку №28367/18-52 від 28.12.2018 зазначив, що водій ОСОБА_5 у данні й дорожній обстановці з технічної точки зору мала виконувати вимоги пунктів 8.7.3 е), 8.10, 12.3 ПДР. Також експерт дійшов до висновку, що з моменту виникнення небезпеки для руху, водій ОСОБА_5 не мала технічної можливості із застосуванням екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_15 , тобто не мала технічної можливості попередити даний наїзд шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР. Відповідаючи на питання чи вбачається у діях водія ОСОБА_5 невідповідності вимогам ПДР з технічної точки зору, експерт зазначив, що з моменту виникнення несправності у гальмівній системі автомобіля у водія виникає аварійна ситуація при якій його дії ПДР не регламентуються. Відповідно до висновку експерта з технічної точки зору причиною настання ДТП було порушення гальмівних властивостей автомобіля.

Аналізуючи вищезазначені докази сторони захисту, суд прийшов до наступного. Сам по собі факт здійснення обвинуваченою на власний розсуд заміни основних частин гальмівної системи автомобіля, таких як колодки, диски, заміна гальмівної рідини тощо, що було здійснено через незначний час після ДТП, про що зазначено у експертизі, яка проведена на замовлення сторони захисту (а.с. 250, т.2), суд не може вважати беззаперечним доказом того, що на момент ДТП гальмівна система, автомобіля Hyundai, яким керувала ОСОБА_5 була в неробочому стані. Показання ОСОБА_5 про те, що педаль гальм під час гальмування стала м`якою, та запала, суд відкидає, оскільки вони спростовуються даними протоколу огляду місця ДТП. Зокрема у п.17-5 якого слідчий, який з дозволу власника ОСОБА_5 проник до автомобіля та проводив необхідні випробування транспортного засобу на місці ДТП, зазначив зворотне: «педаль гальм знаходиться у верхньому положенні при натисканні пружна».

Суд також відкидає показання ОСОБА_5 про те, що вона здійснювала заходи, направлені на виконання вимог п.12.3 щодо уникнення зіткнення. Оскільки її показання доводять, що вона почала гальмувати не одразу, як побачила дітей, які перебігають дорогу, оскільки мала думку, що вони її пропустять, а лише після того, як один із пішоходів перебіг дорогу.

Суд приймає до уваги, що у висновку №28367/18-52 експерт зазначив, що у дорожніх умовах, які були йому задані, величина повного зупиночного шляху автомобіля Hyundai при екстреному гальмуванні з максимальним уповільненням становила 21…..28 метрів, а при робочому гальмуванні 37… 54 метри. Експерт зробив висновок, що водій ОСОБА_5 з моменту виникнення небезпеки для руху не мала технічної можливості, відповідно до вимог п.12.3. ПДР, із застосуванням як службового, так і екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_15 .

Між тим, суд, вважаючи такою, що є недоведеною належними та допустимим доказами, версію сторони обвинувачення, що у автомобіля ОСОБА_5 в момент ДТП була несправною гальмівна система автомобіля, тому не вбачає підстав вважати обґрунтованим висновок експерта про те, що причиною настання ДТП стало порушення гальмівних властивостей автомобіля.

Окрім того, суд відмічає, що висновок №28367/18-52 від 28.12.2018 був здійснений експертом фактично після того, як сторонам було повідомлено про завершення досудового розслідування, а також після ознайомлення сторін із матеріалами досудового розслідування, яке зокрема було здійснено стороною захисту 27.12.2018.

Таким чином є підстави вважати, що вищезазначений висновок був отриманий поза межами досудового розслідування, та не відкривався сторонам.

Зафіксовані захисниками за допомогою мобільних телефонів режими роботи світлофорних об`єктів на перехресті вул.Мистецька та просп. Лобановського, дані про яке записані на СД-Р диск, суд відхиляє, оскільки відповідні данні були зафіксовані станом на 20.02.2019, що не відповідаю часу ДТП.

Під час судового розгляду сторона захисту відмовилася від допиту свідків, особи яких були визначені в ухвалі попереднього судового розгляду.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 на момент ДТП керувала транспортним засобом Hyundai, який стан якого був технічно справним.

Суд відхиляє доводи захисника про те, що судова автотехнічна експертиза №12-1/1686 від 19.09.2018 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки виконана у порушення вимог ст. 87 КПК України оскільки слідчим визначені відповідні вихідні данні. Так, з описової частини експертизи встановлено, що експерту на час проведення дослідження, надавалися всі наявні матеріали кримінального провадження. Окрім того, вихідні данні, які були визначені експерту слідчим, фактично відповідають показанням потерпілого та свідків, які були ними надані під час допиту у суді.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, саме односторонні дії водія ОСОБА_5 , яка здійснила виїзд на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофору, здійснення яких категорично виключалося, та тим самим порушила вимог пунктів 2.3. б), 8.7.3. е) та 8.10. ПДР, є такими, що призвели до даної ДТП та її наслідкам у виді тілесного ушкодження потерпілого. Таких наслідків можливо було уникнути шляхом дотримання водієм вимог вищезазначених правил. Протиправної поведінки потерплого за наслідками судового розгляду не встановлено, що також свідчить те, що водій ОСОБА_5 була зобов`язана виконати вимоги п. 12.3. ПДР і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Між тим, таке порушення правил не було інкриміновано обвинуваченій, та не зазначено у обвинувальному акті.

Разом з тим, ОСОБА_5 як водій транспортного засобу, повинна була врахувати можливі маневри пішоходів на пішохідному переході і спрогнозувати можливий розвиток ситуації, а враховуючи, що один із пішоходів, перетнув перехрестя, вона мала всі підстави вважати, що шлях іншого пішохода та керованого нею автомобіля, перетнеться на пішохідному переході, та зобов`язана була уникнути такої ситуації.

За таких обставин, суд вважає, що висновки експертів, які надані стороною обвинувачення, відповідають вимогам ст.101-102 КПК України, є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з даними, встановленими під час розгляду справи в суді. Істотних порушень прав ОСОБА_5 , які могли би призвести до визнання вищезазначених висновків експертів недопустимими доказами, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, суд не вбачає.

При цьому суд вважає, що з доведеного обвинувачення підлягає виключенню те, що ОСОБА_5 також інкримінують порушення вимог швидкісного режиму, а саме вимог п.12.1 ПДР. Прямих та непрямих доказів існування такого порушення, а також його перебування у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП та її наслідками, за наслідками судового розгляду не здобуто, зокрема, і у висновку експерта таке порушення у діях ОСОБА_5 не встановлювалося.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження оцінивши кожний доказ, відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, повністю доведена, зокрема і причинно-наслідковий зв`язок між необережними діями ОСОБА_5 і наслідками у вигляді тілесного ушкодження, заподіяного ОСОБА_15 .

Сумніви у доведеності винуватості ОСОБА_5 у суду відсутні.

Щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 , - його батько ОСОБА_16 пред`явив цивільний позов до ОСОБА_5 . Зазначив, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , його син отримав тілесне ушкодження у виді закритої травми плеча перелом зі зміщенням. Внаслідок чого протягом двох з половиною місяців, а саме з 19.05.20218 по дату зняття гіпсу, проходив лікування, на що ним були було витрачено кошти на придбання ліків в сумі 525,60грн. Одяг, в якій був одягнений його син, в результаті ДТП були пошкоджені та забруднені, та стали такими, що не можливі для використання. Просить стягнути з ОСОБА_5 вартість одягу: штанів сірого кольору «Найк» в розмірі 800грн., кофти «Адідас» - 800грн., футболки темного кольору «Адідас» - 500грн. Також зазначив, що в результаті ДТП був розбитий мобільний телефон, вартість якого у розмірі 1200грн., він росить стягнути з ОСОБА_5 . Також просив стягнути з ОСОБА_5 вартість путівки, яка складає 3500грн. Всього просив стягнути з обвинуваченої суму завданої майнової шкоди в розмірі 7325,60грн.

Також зазначив, що його син зазнав моральну шкоду від триманої внаслідок ДТП травми, а саме: фізичний біль, емоційні і душевні страждання, хвилювання. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що його син отримав психологічну травму, оскільки його збила машина на пішохідному переході. Він на деякий час втратив соціальні зв`язки, оскільки був обмежений у можливості певний час спілкуватися із однолітками, продовжувати займатися спортом, не зміг продовжити навчання та пропустив екзамени. Больові відчуття проявляються внаслідок навантаження пошкодженої руки. Дитина потребує подальшого лікування, яке буде направлено на реабілітацію, що також потребує значних коштів та часу. Розмір моральної шкоди оцінює у 200 тис. грн.

Вищезазначена позовна заява була подана під час досудового розслідування, тому процесуальне рішення про її прийняття судом не ухвалювалося.

Судом в рамках цивільного позову встановлені наступні обставини.

ОСОБА_5 , як водій транспортного засобу Hyundai, є безпосереднім заподіювачем шкоди. Також під час судового розгляду ОСОБА_5 не заперечувала, що є власником автомобіля Hyundai.

Позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди завданої безпосереднім заподіювачем шкоди потерпілому, суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, законний представник потерпілого зазначає, що після отриманої внаслідок ДТП травми, протягом 2,5 місяців його дитина носила гіпс. Суд вважає доведеним, що як наслідок отриманої травми ОСОБА_15 відчував фізичний біль, потребував протягом часу, коли носив гіпсову пов`язку, сторонньої допомоги, яку надавали йому батьки. Певний біль у травмованому суглобі потерпілий продовжує відчувати при зміні погоди. Зазначені обставини, призвели до певного емоційного дискомфорту, моральних страждань та хвилювань.

Згідно ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Ураховуючи наведене, роз`яснення Пленуму ВССУ №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд визнає доведеним факт заподіяння потерпілому внаслідок необережних дій обвинуваченої ОСОБА_5 моральної шкоди, яка полягає в негативних наслідках від отриманої потерпілим ОСОБА_15 у ДТП травми, зокрема, такими наслідками суд визнає: больові відчуття, дискомфорт від отриманої травми та гіпсової лангети, моральні хвилювання та страждання. При наведених вище обставинах суд визначає компенсацію завданої потерпілому моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі.

Зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 як безпосереднього заподіювача шкоди на корить законного представника потерпілого, враховуючи, що потерпілий ОСОБА_15 на момент розгляду даного позову є неповнолітнім, та відповідні вимоги пред`явлені його батьком ОСОБА_16 в його інтересах, що також відповідає положенням ч.2 ст. 4 ЦПК України, ч.2 ст. 154 СК України.

Інші позовні вимоги суд зокрема в частині стягнення матеріальних витрат на придбання ліків, вартості пошкодженого майна, вартості розбитого мобільного телефону, вартості путівки, всього на суму 7325,60грн. суд визнає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не були доведені належними доказами, зокрема оригіналами фіскальних чеків, витрат на оплату путівки тощо, доказами пошкодження речей та телефону.

При обранні покарання ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, яке на момент його вчинення був злочином невеликої тяжкості; данні про особу, згідно яких обвинувачена під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, офіційно не працевлаштована, у розлучені, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніш не судима, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Норми ст. 5 КК України регламентують, що закон, якій, зокрема, посилює кримінальну відповідальність, не має зворотної дії у часі.

Ураховуючи наведене, ставлення обвинуваченої до вчиненого, наслідки від її необережних дій у виді тілесних ушкоджень, невідшкодованої потерпілому шкоди, суд приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу в межах санкції, ч.1 ст. 286 КК України, яка діяла на момент вчинення правопорушення. Окрім того, до ОСОБА_5 також підлягає застосуванню додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас, в ходів судового розгляду кримінального провадження, встановлено обставини, які свідчать про необхідність звільнення обвинуваченої від покарання.

Згідно ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Як встановлено в ході судового розгляду, 19.05.2018 обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого суд визнав її винною. На час його вчинення, зазначене кримінальне правопорушення, згідно із ст.12 КК України, класифікувалося як злочин невеликої тяжкості, за який було передбачено найбільш суворе покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 КК України (в редакції, яка діяла на момент 19.05.2018) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, яким відповідно до санкції ч.1 ст.286 КК України є правопорушення, яке вчинила ОСОБА_5 .

Оскільки суд визнав винною обвинувачену у вчиненні злочину невеликої тяжкості (класифікація на момент вчинення), і з моменту його вчинення пройшли строки давності, суд вважає за необхідне, керуючись статтями 4, 5, 12, 49, 74 КК України, звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Витрати на проведення експертиз відповідно до вимог ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої. Доля речових доказів - вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України. Арешт, накладений на автомобіль Hyundai, підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.370, 371, ч.2 ст.373, 374,376 КПК України, ст.23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, 4, 5, 12, 49, 74 КК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (Вісім тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_15 , моральну шкоду у розмірі 5000 (П`ять тисяч гривень).

ОСОБА_16 у задоволені інших позовних вимог до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави процесуальні витрати - вартість експертиз: №1112/е від 05.07.2018 у розмірі 555,80грн., №12-1/1686 від 19.09.2018 у розмірі 1144грн; № 28367/18-52 від 28.12.2018 у розмірі 3432грн., № 12-1/1889 від 09.10.2018 у розмірі 1716грн., № 21976/18-52 в розмірі 3432 грн., всього на суму 10 279,80 (Десять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень 80 копійок).

Речові докази: транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai» моделі «Tucson» н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , - залишити їй у власність.

Арешт, накладений на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2018 (справа №752/11209/18, провадження 31-кс/752/10260/18), на автомобіль марки «Hyundai» моделі «Tucson», 2017 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , а також заборони ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо користування, розпорядження щодо вищезазначеного транспортного засобу, скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Відповідно до частин 3 і 6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень, а також отримання копії вироку, із її врученням обвинуваченій негайно після оголошення.

Суддя ОСОБА_1