ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 654/44/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/39/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.362 КК України
У Х В А Л А
іменем України

25 січня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000406 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_10 з доповненнями на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2021 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, громадянку України, зареєстровану та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму;
засуджено:
за ч.3 ст.362 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані з використанням електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку), на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1, 3 ст.76 КК України.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винною та засуджено за те, що вона, обіймаючи посаду начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новозбур`ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, 13.11.2018 об 11:23 години, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, маючи право доступу до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за допомогою електронно-обчислювальної машини (комп`ютера), використовуючи особистий логін « ОСОБА_11 », здійснила авторизований доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому сформувала заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №31135427 на підставі наданих невстановленою досудовим слідством особою, яка діяла від імені ОСОБА_12 , документів: технічного паспорту №75010, виданого КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради та рішення Алуштинського міського суду АРК від 10.04.2007 №2-524/07, щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та членам його родини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
У подальшому, 20.11.2018 о 12:40 годин, у порушення вимог ч.3 ст.10, ст.31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», п.п.12, 14, 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (в редакції від 22.06.2018), не вживши передбачених діючим законодавством заходів щодо перевірки фактичного права власності на нерухоме майно шляхом витребування необхідних відомостей від органів влади, підприємств, установ організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав, а також не здійснивши перевірки відомостей у Єдиному державному реєстрі судових рішень наданого їй рішення Алуштинського міського суду АРК від 10.04.2007 №2-524/07, реєстраційні дії не зупинила, у державній реєстрації заявниці не відмовила та несанкціоновано змінила інформацію, яка обробляється та зберігається в автоматизованій системі Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, щодо власника, шляхом реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за суб`єктом ОСОБА_12 (рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень №44141005).
Унаслідок протиправних дій ОСОБА_10 зазначене нерухоме майно незаконно вибуло із володіння його власників ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , чим заподіяно потерпілим матеріальні збитки у сумі 848 024 грн., що є значною шкодою.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 , порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі обвинуваченої внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує про те, що всупереч положень ст.50, 65, 75 КК України, ст.414 КПК України, призначаючи покарання ОСОБА_10 , судом не враховано, що вона фактично не визнала себе винною, не розкаялася, не відшкодувала завдану злочином шкоду, не сприяла розкриттю злочину, а стороною захисту не було надано жодних доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 , мінімального покарання за ч.3 ст.362 КК України, а також про застосування положень ст.75 КК України. Крім того, обвинувачена не має утриманців, так як згідно витягу з Державного реєстру актових записів, мати обвинуваченої померла.
Просить повторно дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченої, скасувати вирок суду в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст.362 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з використанням електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку), на строк 3 роки. Обрати їй запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду;

- захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_10 посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України. В обґрунтування доводів указують, що судом першої інстанції до уваги не прийнято заперечення обвинуваченої проти висунутого їй обвинувачення. Зазначають про те, що до участі у справі не було залучено всіх потерпілих, а саме власників квартири, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянти зазначають про те, що ОСОБА_10 мала передбачені законом права на здійснення реєстрації права власності і вона не мала можливості перевірити дійсність судового рішення, яке ухвалено Алуштинським міським судом АРК, який на той час перебував на окупованій території, оскільки не було можливим здійснити запит до вказаного суду як органу влади, а в ЄДРСР вказане рішення відсутнє. Вказують про те, що державний реєстратор повинна була відреагувати на судове рішення. Відповідно до п.п.7, 9 Порядку державної реєстрації та прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановила особу заявника ОСОБА_12 , надані документи відповідали положенням Закону України «Про звернення громадян». Сторона захисту неодноразово заявляла під час досудового розслідування про необхідність залучення до справи всіх потерпілих - власників квартири. Потерпілим ОСОБА_7 не було надано довіреності на представництво інтересів членів його родини, що є порушенням основних засад кримінального процесуального закону, визначених ст.2 КПК України. Так не залучення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 як потерпілих під час досудового розслідування та судового розгляду є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Просять скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_10 вказує про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які допущено судом першої інстанції. Зазначає про те, що відсутня фіксація судового засідання, яке відбулось 18.03.2021, в матеріалах справи відсутній технічний носій інформації судового засідання від 09.03.2021, що є підставою для скасування судового рішення у відповідності до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України. Зі змісту вироку вбачається, що судом надано оцінку постанові прокурора від 20.12.2019 року про виділення матеріалів кримінального провадження, витягу з ЄРДР від 20.12.2019, однак зазначені докази не надавались стороною обвинувачення, це не підтверджено технічними записами судових засідань, в яких досліджувались докази. Також прокурором не було надано та оголошено відповідь ст. інспектора УІАП ГУНП в Херсонській області від 22.11.2019 року. Всупереч вимог ст.94 КПК України висновок суду побудовано на доказах, які безпосередньо не досліджувались та не перевірялись. Також апелянт указує про те, що всупереч ст.327 КПК України суд першої інстанції не сприяв стороні захисту у забезпеченні явки свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .. У кримінальному провадженні не допитані особи, показання яких мають істотне значення для розгляду справи, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Також обвинувачена зауважує про те, що не надано належної оцінки висновку судово- оціночно-будівельної експертизи №19-532/533 від 16.08.2019 року. Зазначає про те, що даний висновок отримано в рамках іншого кримінального провадження. Судом не було з`ясовано яким чином в провадженні експерта опинились технічний паспорт, ордер на житлове приміщення, свідоцтво про право власності на житло, які вилучено у КП БТІ ХОР слідчим 20.08.2019 року після проведення експертизи. Вказує про те, що у відповідності до вимог ч.3 ст.87 КПК України докази, зібрані в іншому кримінальному провадженні, є недопустимими.

У порушення вимог ст.290 КПК України стороні захисту не було відкрито лист Алуштинського міського суду республіки Крим від 30.01.2020 року №2535, який долучено до матеріалів справи за клопотанням потерпілого ОСОБА_7 ..

Слідчим вилучено документи, на які здійснено посилання судом першої інстанції як докази доведення вини обвинуваченої, поза межами строку, встановлено слідчим суддею в ухвалі від 23.09.2019 року, що свідчить про недопустимість таких доказів.

Також апелянт указує про те, що всупереч вимог ст.36, 214, 216 КПК України досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводилось неуповноваженими особами, не було здійснено перевірку постанови прокурора щодо зміни підслідності.

Усупереч вимог ст.337 КПК України судом першої інстанції зазначено, що обвинуваченою не було дотримано вимог ст.18, п.4 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однак у зміненому обвинувальному акті не було зазначено про порушення цих положень обвинуваченою.

Усупереч вимог ст.371, 376 КПК України текст вироку, проголошений головуючим, не відповідає змісту друкованого тексту судового рішення.

Просить повторно дослідити протокол огляду від 22.08.2019, 19.10.2019, висновок експерта №19-532/533 від 16.08.2019, витребувати з Голопристанського районного суду технічний носій інформації від 09.03.2021, архівну копію технічного запису судового засідання від 18.03.2021 року. Скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні вимоги з доповненнями, просили скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просив ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та обвинуваченої з доповненнями, аналогічну позицію потерпілого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності, допустимості того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією.
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються і оцінку як кожного доказу, так і сукупності доказів відповідно до вимог ст.94 КПК України.
У порушення вказаних вимог суд першої інстанції у вироку послався на процесуальні рішення та докази (документи), які безпосередньо не досліджував, зокрема постанову прокурора від 20.12.2019 про виділення матеріалів кримінального провадження №0001107, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000406, відповідь ст. інспектора УІАП ГУНП в Херсонській області від 22.11.2019 року на запит слідчого.
Указане не підтверджено під час перевірки матеріалів справи, зокрема прослуховування наявних в матеріалах справи технічних аудіозаписів судових засідань.
За відсутності доказів технічного фіксування судового засідання, яке відбулось 18.03.2021 не можливо з`ясувати та перевірити чи були досліджені судом першої інстанції вказані процесуальні рішення та докази саме у вказаному судовому засіданні.
Отже суд у порушення вимог ст.94 КПК України не надав належну оцінку як кожному доказу окремо, так і в сукупності, не усунув суперечності між доказами, чим істотно порушив вимоги КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Крім того, перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційних скарг щодо обґрунтованості та вмотивованості вироку, колегія суддів також установила, що наявний у матеріалах провадження оригінал вироку не відповідає змісту вироку, який було проголошено судом після виходу з нарадчої кімнати.
Зокрема встановлено суттєві відмінності між проголошеним і наявним вироком в частині встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, оголошення доказів, мотивів суду, за яких обвинувачену визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, вирішення питання речових доказів. Це підтверджено під час прослуховування технічного запису судового засідання від 22.03.2021, в якому після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вирок.
Тобто після проголошення вироку, в подальшому до його змісту у невстановлений законом спосіб були внесені суттєві зміни та доповнення, що є неприпустимим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Згідно із ч.1 ст.376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Системний аналіз процесуальних норм указує на те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.
При цьому текст вироку, проголошений головуючим, має відповідати тексту, підписаного суддями того складу суду, який його ухвалив, та долученого до матеріалів кримінального провадження.

Суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог процесуального закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Наявність двох протилежних варіантів вироку, які суттєво відрізняються між собою за змістом, свідчить про істотні порушення судом вимог КПК України, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України є підставами для скасування вироку, що узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №500/6587/16-к, від 03.03.2021 року у справі № 660/1122/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 575/835/16-к із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки як вже було зазначено, через невідповідність проголошеного вироку змісту друкованого вироку, наявного у провадженні, апеляційний суд не має процесуальної можливості перевірити правильність висновків суду першої інстанції та ухвалити власне рішення щодо ОСОБА_10 ..
Крім того, згідно зі ст.129 Конституції України гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією з основних засад судочинства.
Зазначений конституційний припис покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування судового процесу гарантується конституційне право кожного на судовий захист, а також забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.
Засада гласності судового процесу розкривається у ст.27 КПК України і складається із трьох взаємопов`язаних елементів: 1) гласність судового провадження; 2) відкритість судового провадження; 3) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ураховуючи те, що зазначена норма-засада є цілісною, фіксування судового засідання є допоміжним елементом щодо двох інших елементів гласності судового процесу, яка полягає у забезпеченні обізнаності учасників судового провадження щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їхніх копій, а також надання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення (ч.1 ст.27 КПК), та відкритості судового процесу, що означає право кожного бути присутнім під час судового розгляду, за винятком випадків, визначених законом (ч.2 ст.27 КПК).
Частиною 4 ст.107 КПК України визначено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, крім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).
Згідно із ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями кримінального процесуального закону України є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями п.7 ч.2 ст. 412 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії, свідчить, що такі порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень, таку позицію сформовано Верховним Судом у постанові від 31 травня 2018р. у справі № 297/1973/16-к.
При вивченні матеріалів провадження встановлено, що судом першої інстанції не дотримано вимоги ст.107, 370, 412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Так, під час перевірки доводів обвинуваченої ОСОБА_10 , викладених в доповненнях до апеляційної скарги, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, встановлено, що в матеріалах справи також наявний технічний носій із записом судового засідання від 18.03.2021, але такий запис не відтворюється, на ньому наявний шум, який унеможливлює прослуховування судового засідання та з`ясування обставин, дій суду, які у ньому відбулись.

На запит Херсонського апеляційного суду судом першої інстанції надіслано архівну копію технічного носія інформації із записом вказаного судового засідання, який є аналогічним наявному в матеріалах провадження, що вказує фактично на відсутність фіксування судового засідання від 18.03.2021.

Допущені судом порушення вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення кримінального провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення норм кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок щодо ОСОБА_10 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції згідно із ч.1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України.

За приписами ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Інші доводи сторони захисту, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушення вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також доводи прокурора про м`якість покарання, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, зазначені в цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для висновків суду, ретельно перевірити докази та дати їм належну оцінку з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Якщо при новому розгляді винність ОСОБА_10 у вчиненні злочину в обсязі пред`явленого обвинувачення буде доведено повністю, та не буде встановлено нових пом`якшуючих покарання обставин або інших обставин, які можуть вплинути на висновки суду щодо виду та міри покарання, то, на думку колегії суддів, призначене їй покарання із застосуванням ст.75 КК України, слід вважати м`яким.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_10 з доповненнями належить задовольнити частково.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_10 з доповненнями - задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду від 22 березня 2021 року щодо ОСОБА_10 - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4