У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопокровка, Красногвардійського району, АРК, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

-підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 1 ст.357 КК України, у кримінальному провадженні № 0000916,

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" на строк до 27 січня 2022 року, з визначенням розміру застави в сумі 45880 (сорок п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) грн, з покладенням обов`язків передбачених ст.194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або будь який інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчий суддя дійшов помилкових висновків щодо неможливості застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що матеріалами провадження належним чином не підтверджується наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.185,ч.1ст.357 КК України та поза увагою суду залишився факт необґрунтованості ризиків.

Звертає увагу, що підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю та сестрою, до затримання працював не офіційно, що свідчить про те, що він має міцні соціальні зв`язки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

22.10.2021 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області із заявою звернулась ОСОБА_6 про те, що 18.10.2021 року невідома особа, знаходячись поблизу терміналу за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів, 14/В, здійснила крадіжку грошових коштів з належної заявниці банківської карти Приватбанку. Відомості про вказане кримінальне правопорушення 22.10.2021 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000916 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. В подальшому правова кваліфікація у кримінальному провадженні була змінена з ч.1 на ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, 25.11.2021 року до ЄРДР було внесено відомості за №0001693, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, щодо викрадення у ОСОБА_6 банківської платіжної карти, яка являється офіційним документом.

Крім того, 25.11.2021 року до ЄРДР було внесено відомості за №0001692, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, щодо викрадення грошових коштів з банківської платіжної карти ОСОБА_6

26.11.2021 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000916, №0001692, №0001693 було об`єднано в одне провадження із правовою кваліфікацією, передбаченою за ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України.

За версією досудового розслідуванням 18.10.2021 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої, із належної їй сумки, умисно таємно, викрав банківську платіжну картку № НОМЕР_1 власником якої являється Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», які, в розумінні норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносяться до офіційних документів, та яка перебувала у користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, утримуючи вказану банківську картку при собі, з метою подальшого її використання, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном як своєю власністю.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за скоєння кримінального правопорушення проти власності, а саме: 19.07.2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 до 1 року позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, діючи повторно, скоїв нове кримінальне правопорушення проти власності, повторно.

Так, 18.10.2021 року приблизно о 19:30 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Сидорчука 20/5, зустрівся із ОСОБА_7 , якій, реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_6 , передав раніше викрадену банківську платіжну карту № НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» потерпілої, вказавши про необхідність зняття грошових коштів з карткового рахунку, використовуючи вказану платіжну картку.

В подальшому, цього ж дня в період часу з 19:51 годину по 20:04 годину, ОСОБА_7 , будучи впевненою, що вказана банківська платіжна карта належить, ОСОБА_5 , за допомогою банкоматів, розташованих за адресами: м. Миколаїв, провул. Корабелів 14в, м. Миколаїв, вул. Погранична 3 та АДРЕСА_3 , за 4 транзакції зняла грошові кошти у загальній сумі 20200 грн, які в подальшому передала ОСОБА_5 .

Отримавши грошові, ОСОБА_5 залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 20200 грн.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість за скоєння кримінального правопорушення проти власності, 19.10.2021 року приблизно о 01:00 годині, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_6 , попросив ОСОБА_7 , повторно зняти грошові кошти з карткового рахунку, використовуючи раніше викрадену ним у ОСОБА_6 банківську платіжну карту № НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В подальшому, цього ж дня о 01:15 годині, ОСОБА_7 , будучи впевненою, що вказана банківська платіжна карта належить, ОСОБА_5 , за допомогою банкомату, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів 142 зняла з карткового рахунку за допомогою наданої ОСОБА_8 банківської платіжної карти ОСОБА_6 грошові кошти у загальній сумі 3000 грн, які в подальшому передала ОСОБА_5 .

Отримавши грошові, ОСОБА_5 залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 3000 грн.

29.11.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КПК України.

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування зазначив про наявність обґрунтованої підозри у вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину та наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Апелянт захисник ОСОБА_4 просила розглядати апеляційну скаргу без її участі, в порядку письмового провадження.

Прокурор ОСОБА_9 подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи в письмовому провадженні без її участі.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інші кримінальних правопорушення чи продовжити злочину діяльність, пов`язану із незаконним заволодінням чужим майном.На їх наявність вказує те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, та у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, за який передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років. На даний час на розгляді у Заводському районному суді міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (справа №487/1746/19), на судові засідання у якому він неодноразово не з`являвся, у зв`язку з чим ухвалами Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.02.2020 року та від 12.11.2021 року двічі був оголошений у розшук . Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції обґрунтовано доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілу та свідків. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя дійшов вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, що, з урахуванням даних про особу підозрюваного, свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що підозрюваний неодружений, утриманців не має. ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації, за яким проживають матір, сестра та племінник, а сам ОСОБА_5 , згідно його особистих пояснень, в останній час проживає за іншою адресою у свого знайомого. Підозрюваний має професійно-технічну освіту, не працює, джерел доходу не має. На розгляді у Заводському районному суді міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (справа №487/1746/19).

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді