У Х В А Л А

16.02.2022 слідча суддя Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 та прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017,

встановила:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017, винесену прокурором ОСОБА_4 04.02.2022, зобов`язати прокурора, який повинен здійснювати нагляд за дотриманням вимог законодавства, повторно розглянути клопотання про визнання його потерпілим із врахуванням обставин, викладених у скарзі, зобов`язати процесуального прокурора у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017 вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування скарги покликається на те, що ухвалою слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області від 26.01.2022 було вкотре скасовано постанову прокурора ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017. Проте прокурором не було вчинено жодних дій, не взято до уваги висновків слідчого судді, наведених в ухвалі від 26.01.2022, тому він змушений був знову звернутися до прокурора із клопотанням про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні та вручення йому пам`ятки з правами та обов`язками потерпілого. Прокурором ОСОБА_4 натомість повторно 04.02.2022 винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим, ігноруючи усі численні ухвали слідчих суддів, які вказували на те, що саме за його зверненням на підставі ухвали слідчого судді були внесені відповідні відомості в ЄРДР про вчинення злочину лікарем ОСОБА_5 . В оскаржуваній постанові прокурором всупереч вимог ст.110 КПК України не наведено достатніх аргументів для відмови у визнанні його потерпілим, прокурором самовільно зроблено висновок про недостатність спричиненої йому моральної шкоди внаслідок вчинення злочину, хоча експертом у цьому він не є.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав та пояснив, що матеріальна шкода незаконним діями слідства і прокуратури заподіюється кожного разу, оскільки він постійно мусить впливати на хід слідства поданням скарг та клопотань, замість того, щоб займатися своїм особистим життям. Саме за його клопотаннями були внесені відомості в ЄРДР за обома статями, які інкримінуються лікарю ОСОБА_5 , кримінальне провадження неодноразово закривалося, проте такі постанови кожного разу скасовувалися слідчими суддями, сама тривалість даного розслідування і повна бездіяльність слідчого спричиняє йому матеріальну і моральну шкоду.

Прокурор Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, оскільки ОСОБА_3 уникає допиту слідчим в якості свідка, що б могло встановити орієнтовний розмір спричиненої йому шкоди, а за відсутності такого він не може бути визнаним потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії та бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, а саме: рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Як видно з матеріалів скарги, СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 20.02.2017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.367 КК України.

Встановлено, що 26.01.2022 ОСОБА_3 звернувся до прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 із заявою про залучення його до вказаного кримінального провадження як потерпілого.

Постановою прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 04.02.2022 відмовлено ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що прокурором відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у зв`язку з тим, що склад злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, є формальним та не передбачає обов`язкового настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди, натомість об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, передбачає спричинення істотної шкоди, якою відповідно до примітки п.3 ст.364 КК України є шкода, яка в 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, проте ОСОБА_3 у своїх заявах вказує, що діями лікаря ОСОБА_5 йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, не зазначаючи розміру такої, що позбавляє прокурора можливості визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З аналізу вищевказаних норм КПК України вбачається, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

Слідчою суддею встановлено, що відомості про кримінальні правопорушення за ознаками ч.1 ст.366 та ч.1 ст.367 КК України у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017 внесено до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді за заявою про кримінальне правопорушення безпосередньо ОСОБА_3 , вказане кримінальне провадження є похідним від кримінального провадження № 00662 від 24.10.2014, у якому його визнано потерпілим. Встановлення усіх обставин даного кримінального провадження може суттєво вплинути на результати розслідування кримінального провадження № 00662 від 24.10.2014, що додатково підтверджує особисту високу зацікавленість заявника у результатах розгляду даного кримінального провадження, адже в залежності від того, чи були в діях ОСОБА_5 вищевказані злочини, залежить і правильна кваліфікація злочину у кримінальному провадженні № 00662 від 24.10.2014, де досліджуються і встановлюються обставини смерті дитини заявника.
Статтею 91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст.92 цього Кодексу обов`язок доказування покладає на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.

З аналізу змісту положення ч.5 ст.55 КПК України, яка вказує, що підставою для відмови у залученні особи до провадження як потерпілого є наявність очевидних і достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, передбачається обов`язок слідчого, прокурора винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Натомість прокурор ОСОБА_4 обґрунтовує свою відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у даному кримінальному провадженні виключно з своїх власних, оціночних тверджень про відсутність будь-якої спричиненої йому шкоди внаслідок вчинення даних кримінальних правопорушень, уникаючи обов`язку доказування таких в рамках кримінального провадження. Покликання прокурора на те, що склад злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, є формальним, не виключає можливості участі у кримінальному провадженні потерпілого, якщо буде встановлено, що внаслідок вчинення такого злочину йому було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. В продовження, відсутність такого елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, як спричинення істотної шкоди, є підставою для висновку про відсутність складу злочину в діях особи, а не висновку про відсутність підстав для визнання потерпілим особи, яка вважає, що даним злочином їй спричинено будь-яку шкоду.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що прокурором на момент винесення оскаржуваної постанови не проведено у кримінальному провадженні всіх необхідних слідчих дій, в т.ч. і щодо перевірки заподіяння заявнику шкоди та, у випадку заподіяння такої, визначення розміру завданої шкоди, водночас у своїй постанові прокурор як на мотиви відмови у визнанні особи потерпілою посилається лише на відсутність даних, які підтверджували факт заподіяння саме істотної шкоди, що на даному етапі досудового розслідування є лише припущенням та не обґрунтовується належними доказами, приходжу до переконання, що висновок прокурора про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим із врахуванням положень ст.55 КПК України є передчасним.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого чи прокурора; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За наведеного, слідча суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 частково підставна та підлягає задоволенню, а постанова прокурора ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.367 КК України слід скасувати.

При цьому не підлягає задоволення вимога ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора до вручення йому пам`ятки з правами та обов`язками потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки така виходить за межі повноважень слідчого судді, прокурор згідно вимог ст.36 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а відтак вирішення такого клопотання буде залежати від вирішення прокурором питання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.303, 306, 307, 309 КПК України, -

ухвалила:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017 задоволити частково.
Скасувати постанову прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 04.02.2022 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000120 від 20.02.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.367 КК України.
Зобов`язати прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 26.01.2022 року.
У задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Матеріали кримінального провадження № 0000120 від 20.02.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.367 КК України, повернути відділенню поліції № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1