ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/171/20 Номер провадження 11-кп/814/896/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
представника цивільного відповідача
ТОВ "Агрофірма "Маяк" ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000431, за апеляційними скаргами прокурора у даному кримінальному провадженні, прокурора Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_13 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, працюючого слюсарем, раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_13 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» на користь ОСОБА_7 96784,45 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_13 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення солідарно моральної шкоди в сумі 500000,00 грн. відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 10 000 грн в рахунок відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у сумі 2512,16 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_13 21.12.2019 року близько 07 год. 10 хв., на законних підставах керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «ГАЗ АС-А 21R22 АХІ-1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 31.08.2013 року належить ТОВ «Агрофірма «Маяк», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по вулиці Ковпака в смт. Котельва Полтавської області в напрямку адміністративної будівлі «ТОВ «Агрофірма «Маяк», розташованої по вул. Миколаївська, 169, в смт Котельва Полтавської області. Пересуваючись зі швидкістю 30-40 км/год, яка є дозволеною на даній ділянці дороги, ОСОБА_13 , перебуваючи поблизу будинку №63 по вул. Ковпака в смт Котельва Полтавської області, не врахував дорожню обстановку і погодні умови, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, проявив неуважність, відволікся від керування транспортним засобом, змінив напрямок свого руху, виїхавши при цьому на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку для руху ОСОБА_7 , яка рухалася на велосипеді марки «Україна» в межах своєї смуги для руху, тим самим порушивши вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, де скоїв наїзд на останню. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. У діях водія ОСОБА_13 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. У вказаній дорожній обстановці водій ОСОБА_13 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор та потерпіла.

Не оскаржуючи фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_13 , у поданих апеляційних скаргах апелянти просять скасувати вирок суду:

Прокурор Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 - у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, а також необгрунтованим застосуванням ст.75 КК України та ухвалити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

При цьому вказує на те, що засуджений вчинив хоча і необережний, однак тяжкий злочин, який належить до злочинів проти безпеки руху, характер й обсяг допущених засудженим грубих порушень ПДР, непоправні наслідки у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а також на те, що ОСОБА_13 після вчиненого ДТП поїхав з місця ДТП, не надавши належної допомоги потерпілій, лише згодом, від`їхавши від місця ДТП 2-3 км зателефонував завідувачу гаражем та повідомив про те, що сталося, та повернувся на місце ДТП.

Також вказує на неврахування судом перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем, що свідчить про

підвищену суспільну небезпеку учасника дорожнього руху, внаслідок дій

якого сталася ДТП.

Потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду у частині призначеного ОСОБА_13 покарання та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Окрім цього просить скасувати вирок в частині часткового задоволення її цивільного позову та ухвалити в цій частині новий вирок, яким задовольнити в повному обсязі заявлені нею вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 500 000 грн.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін, а також стягнути на її користь витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у сумі 50 000 грн.

Зазначає, що суд безпідставно визнав за пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого, оскільки останній після вчинення злочину вибачення не просив, як про це зазначено у вироці, та не вчинив жодної дії, що свідчили б про його щире каяття. Також вказує на необгрунтоване зазначення активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як пом`якшуючої обставини.

Звертає увагу, що обвинувачений не відшкодував потерпілій моральну шкоду, а матеріальну шкоду відшкодував у розмірі 30 000 грн витрачених нею на ліки, проте така невелика сума витрат пов`язана не з тяжкістю її тілесних ушкоджень, а з її фінансовими можливостями, які вона має, лікуючись мінімально допустимими засобами на базі Котелевської ЦРЛ.

Також вказує на поведінку ОСОБА_13 відразу після вчинення злочину, яка виразилась у його втечі з місця злочину та залишення потерпілої в небезпеці, при цьому обвинувачений жодним способом не намагався надати їй будь-яку первинну допомогу, не викликав швидку допомогу, таким чином намагався уникнути відповідальності та приховати вчинений злочин. Повернувся на місце ДТП обвинувачений лише після дзвінка керуючого автопарком ТОВ «Агрофірма «Маяк» (свідок ОСОБА_14 ).

Зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини, що обтяжують покарання, а саме, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки, завдані злочином.

Звертає увагу, що обвинувачений був допущений до керування та керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тоді як постановою Котелевського районного суду від 29 січня 2020 року був звільнений від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ТОВ «Агрофірма «Маяк» для застосування громадського впливу.

Щодо вимог повного задоволення цивільного позову, вказує на спричинені діями обвинуваченого негативні зміни у її житті, що підтверджуються діагнозом, яким засвідчується стійкі порушення стану здоров`я; на вимушене нераціональне витрачання часу на лікування і проведення правових заходів, залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання; наслідки перенесеної фізичної та моральної травми, що призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін, а саме, порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, тривога з приводу майбутнього.

Також вказує на те, що в момент отримання тілесних ушкоджень та в подальшому перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, була вимушена проходити стаціонарне лікування, під час якого потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких.

Інші учасники вирок суду не оскаржили.

У письмових запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої представник цивільного відповідача, виконавчий директор ТОВ «Агрофірма «Маяк» просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу та представника потерпілої, які підтримали подані апеляційні скарги у повному обсязі, обвинуваченого, захисника в його інтересах та представника цивільного відповідача, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та кваліфікація дій обвинуваченого є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і ніким із учасників процесу не оспорювався.

Разом з тим, призначаючи покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, суд не в достатній мірі врахував вимоги ст. 75 КК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2007 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наслідки, що настали.

Так, місцевий суд, призначаючи покарання із звільненням від відбування покарання, залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_13 скоїв хоча і необережний, але тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого потерпілій ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості з переломом кісток черепу, який переходить в основу черепу, травматичної ампутації нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті, гематом, забійних ран та саден шкіри голови, кінцівок, субкон`юнктивального крововиливу правого ока. Судом не враховано і конкретні обставини справи, а саме грубе порушення ОСОБА_13 п.10.1 ПДР України, при цьому обвинувачений керував технічно справним транспортним засобом та мав можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання не відповідає вимогам ст.75 КК України.

Отже, апеляційні скарги прокурора та потерпілої в частині безпідставного звільнення ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є слушними та підлягають задоволенню.

Водночас, доводи апеляційної скарги потерпілої про відсутність і помилкове врахування судом щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину у якості пом`якшуючих обставин є неспроможними з огляду на наступне.

Так, під щирим каяттям розуміється така поведінка особи, коли вона визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13 під час досудового розслідування добровільно брав участь у проведенні слідчих дій, не створював перешкод органу досудового розслідування у врученні йому повідомлення про підозру та копії обвинувального акту, відшкодовував потерпілій витрати на лікування, під час судового розгляду в судові засідання у встановлений місце і час з`являвся, при цьому вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає у повному обсязі, а також відшкодував потерпілій матеріальну шкоду у повному обсязі та витрати держави на стаціонарне лікування потерпілої.

Окрім цього, обвинуваченим відшкодовано матеріальні збитки, завдані потерпілій внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме, 10 000 грн матеріальної допомоги на лікування під час досудового розслідування, 12 200 грн під час судового розгляду в суді першої інстанції та 8539 грн витрат на стаціонарне лікування. Також ОСОБА_13 відшкодовано у повному обсязі витрати на користь держави, понесені на стаціонарне лікування потерпілої.

Судом першої інстанції обгрунтовано визнано вказані обставини пом`якшуючими. Проте враховані судом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди у повному обсязі, не є такими, що підтверджують можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, відповідно до положень ст.75 КК України, при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Тому, виходячи з положень ч.2 ст.50, ст.65, ст.69 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, одружений, на утриманні має малолітню дитину, на обліку в наркологічному диспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та останнього місця роботи, з урахуванням ставлення до вчиненого особою винного, колегія суддів вважає за можливе із застосуванням ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 286 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для посилення покарання, про що просили прокурор та потерпіла в апеляційних скаргах.

Що стосується доводів апеляції потерпілої та її представника, адвоката ОСОБА_8 , щодо відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 500 000 грн та витрат на правову допомогу, надану їй під час апеляційного розгляду справи у розмірі 50 000 грн, заявлені розмір завданої шкоди та витрат є явно непомірними та такими, що не грунтуються на засадах справедливості та виваженості з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди в повній мірі враховано вищенаведені норми Закону, рекомендації Верховного Суду України, визначено розмір моральної шкоди, заподіяної злочином потерпілій у сумі 100 000 грн та постановлено стягнути з ТОВ «Агрофірма «Маяк», який є роботодавцем ОСОБА_13 та законним володільцем автомобіля «ГАЗ АС-А 21R22 АХІ-1», р.н. НОМЕР_1 , моральну шкоду на корить потерпілої у розмірі 96 784,45 грн з урахуванням сплаченого ПАТ «НАСК «Оранта» страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 3215,55 грн.

Що стосується питання відшкодування витрат потерпілої на правову допомогу, слід зазначити наступне.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху". Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим ("Двойних проти України", "Гімайдуліна і інших проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", "Баришевський проти України").
Як убачається з долучених до матеріалів справи адвокатом потерпілої, ОСОБА_8 , документів, між потерпілою ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8 10.06.2021 було укладено договір про представництва останнім інтересів ОСОБА_7 у Полтавському апеляційному суді у провадженні за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
У долученому розрахунку коштів, що підлягають виплаті адвокату та акті здачі-приймання наданих послуг вказано, що на виконання умов договору про надання адвокатських послуг від 10.06.2021 адвокат ОСОБА_8 надав ОСОБА_7 наступні послуги: складання процесуальних документів, консультативні послуги, представництво у встановленому порядку інтересів фізичної особи в суді.
З матеріалів провадження вбачається, що під час апеляційного розгляду адвокатом ОСОБА_8 було складено та подано до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , доводи та вимоги якої частково відображають вимоги цивільного позову потерпілої, а прохальна частина апеляційної скарги хоча і містить вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, однак останні викладені неповно та відсилають до змісту цивільного позову потерпілої. Надалі у ході апеляційного розгляду адвокат двічі звернувся із заявами про долучення до матеріалів справи документів, був присутнім та представляв інтереси потерпілої у двох судових засіданнях апеляційного суду, 22.09.2021 та 27.10.2021 відповідно.
З урахуванням вищевикладеного, строків апеляційного розгляду та часу, протягом якого апеляційні скарги на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_13 розглянуті, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений у довідці-розрахунку від 04.09.2021 та акті здачі-приймання наданих послуг від 04.09.2021 розмір витрат на правову допомогу є неспіврозмірним з обсягом наданих у апеляційному провадженні адвокатськими послугами.
Виходячи із загальних засад справедливості, співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити заявлений потерпілої та її представником розмір витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_13 , у сумі 10 000 грн.
Згідно з ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Зважаючи на викладене, апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню, а постановлений у даному кримінальному провадженні вирок в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_13 року в частині призначеного ОСОБА_13 покарання та звільнення ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Призначити ОСОБА_13 покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

В іншій частині вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

Строк покарання обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4