КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погодженого прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні прокурор другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Слідчим суддею не взято до уваги докази, надані стороною обвинувачення.
09.12.2021 від прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона просила ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 109, загальна площа 102, 6 кв. м.), транспортний засіб - автомобіль NissanLeaf, 2014 року випуску, номер та серія знака - НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ), шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
У доповненнях апелянт зазначала, що ухвала слідчого судді є формальною та не міститьобґрунтування підстав, передбачених ст.ст. 170, 171 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Слідчим суддею не взято до уваги те, що відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджено ухвалою слідчого суді Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/59742/21) від 15.11.2021.
Також, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні державними коштами на суму 1 762 526, 00 грн. та у замаху на заволодіння державними коштами на загальну суму 5 072 196,00 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000471 від 07.10.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364 (у редакції, чинній з 04.06.2014 до 01.07.2020), ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК країни.

Згідно долучених до клопотання документів, 08.11.2021 у кримінальному провадженні № 0000471 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України; у службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 366 КК України; у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 191 КК України; та у замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.
11.11.2021 старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просила накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 109, загальна площа 102, 6 кв. м.), транспортний засіб - автомобіль Nissan Leaf, 2014 року випуску, номер та серія знака - НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ), шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, з метою забезпечення в подальшому конфіскації майна як виду покарання підозрюваного ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт вищевказаного майна.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя виходив з недоведеності слідчим необхідності накладення арешту на дане майно, та відсутності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані.
Слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на належні підозрюваному ОСОБА_7 квартиру та транспортний засіб, не навівши належного обгрунтування такого висновку.
Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того, санкції ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_7 , передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
Як убачається з долученого до клопотання слідчого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 31.03.2021, ОСОБА_7 з 01.12.2016 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 109, загальна площа 102, 6 кв. м.), яка зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 10.02.2016, та акту приймання-передачі нерухомого майна від 28.10.2016.
Відповідно до даних реєстраційної картки, ОСОБА_7 з 03.10.2017 на праві власності належить транспортний засіб - автомобіль Nissan Leaf, 2014 року випуску, номер та серія знака - НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ).
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчим у клопотанні, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, доведено, що у кримінальному провадженні № 0000471 існують достатні підстави для накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_7 вищевказане майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_7 .
Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи слідчого про необхідність застосування заборони відчуження та розпорядження належними ОСОБА_7 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та транспортним засобом Nissan Leaf, номер та серія знака - НОМЕР_1 , з тих підстав, що у кримінальному провадженні існують обгрунтовані підстави вважати, що незастосування арешту такого майна може призвести до його перереєстрації на іншого власника, приховування, пошкодження або відчуження.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погодженого прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про арешт майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 109, загальна площа 102, 6 кв. м.), транспортний засіб - автомобіль Nissan Leaf, 2014 року випуску, номер та серія знака - НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ), шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном, задовольнити.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 109, загальна площа 102, 6 кв. м.), транспортний засіб - автомобіль Nissan Leaf, 2014 року випуску, номер та серія знака - НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ), шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3