Номер провадження: 11-кп/813/2090/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0000779 від 25.06.2020 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.11.2021 року, з визначенням розміру застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 113500 грн. відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0000779 від 25.06.2020 року.
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік та стан його здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; наявність судимостей; розмір шкоди, у завданні якої обвинувачується а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого йому злочину, та дійшов висновку про наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких вказують на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що:

- ризики, на які посилається суд першої інстанції відсутні та нічим не підтверджені;

- судом не прийнято до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та на утриманні 8 (восьмеро) дітей, матері похилого віку, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків;

- судом визначено непомірний для обвинуваченого розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу;

- суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого.

На підставі цього, обвинувачений та його захисник просять ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у своїй апеляційній скарзі просив суд провести апеляційний розгляд без його участі та надав до суду заяву про розірвання договору про надання ним правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку обвинуваченого, який наполягав на розгляді справи без участі захисника, думку прокурора, який вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі захисника, враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи та наявності в його апеляційної скарги клопотання про розгляд справи без його участі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності захисника обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків..

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не зменшились.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, який обумовлений тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі на строк до від семи до десяти років із конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
Також про існування ризику того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду свідчить і те, що у матеріалах провадження наявні дані про перебування обвинуваченого у розшуку в рамках іншого кримінального провадження (а.п.37).
З наявної у матеріалах провадження копії вимоги та представленої органом пробації інформації вбачається, що ОСОБА_7 будучи засудженим 29.03.2014 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України з застосуванням положень ст.76,76 КК України, вчинив ряд злочинів в період іспитового строку (а.п.83-86).
Таким чином апеляційний суд вважає, що існує значний ступінь ризику того, ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з заволодінням чужого майна, оскільки він не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.
Крім того, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 а також того, що йому відомі особи потерпілого та свідків, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування, однак під впливом обвинуваченого можуть змінити показання під час судового розгляду.
Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміновані дії ОСОБА_7 вчинив з іншими особами, а тому обвинувачений може незаконно впливати й на цих осіб.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг стосовно того, що судом не прийнято до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та на утриманні 8 (восьмеро) дітей, матері похилого віку, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, на даний час притягується до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному проваджені та існуючих ризиків, у даному конкретному випадку, не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Більш того, згідно пояснень прокурора, обвинувачений проживає окремо від дітей, жодних доказів перебування на утриманні у обвинуваченого дітей та матері матеріали справи не містять.
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи обвинуваченого щодо застосування до інших обвинувачених біль м`якого запобіжного заходу, оскільки зміна іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу не може бути підставою для зміни запобіжного заходу іншому обвинуваченому у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обрання запобіжного заходу здійснюється судом, індивідуально кожному обвинуваченому, при цьому суд враховує обставини, зазначені у ст.178 КПК України.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого, оскільки стороною захисту не надано жодних медичних висновків про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору та отримання в цих умовах необхідного лікування.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинуваченого не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.
Що стосується визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд увагу на таке.
Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин було вчинено із погрозою застосування насильства, що у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом не визначити розмір застави обвинуваченому.

Разом з тим, суд першої інстанції, з урахуванням того, що обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.
Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що судом визначено непомірний для обвинуваченого розмір застави, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.
Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Апеляційний суд враховує обставини вчиненого злочину, а також приймає до уваги особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, економічно-соціального становище, та той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують вищезазначені ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у межах, встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить у разі її внесення контролювати його місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкі наслідки, завдані ним, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання обвинуваченому ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом не було встановлено.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0000779 від 25.06.2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4