Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/313/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2021 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка, Кіровоградської області, громадянина України, українця, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні 3 неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

-24.06.1985 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 141, ч. 2, 17, 81, ч. 3 ст. 42 КК УРСР у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-26.11.1985 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ст. 81 ч. 3, ст. 42, ст. 42 ч. 3 КК УРСР у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений 17.01.1989 року по відбуттю строку покарання;

-14.08.1990 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140 КК УРСР у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнений 19.05.1992 року по відбуттю строку покарання;

-17.05.1994 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ст. 81 ч. 2, ст. 140 ч. 2, ст. 229-6 ч. 1, ст. 42 КК УРСР у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнився 05.09.1997 року згідно ЗУ «Про амністію»;

-16.03.1998 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ст. 196-1, ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 45 КК України з іспитовим строком на 1 рік, штраф 170 грн.;

- 28.12.1998 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ст. 140 ч. 3, ст. 43 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнився 06.04.2002 року по відбуттю строку покарання;

-11.10.2002 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ст. 309 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнився 31.03.2004 року умовно - достроково на 6 місяців 11 днів;

-25.11.2005 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ст. 185 ч. 3, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільнений 09.11.2007 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 10 днів;

-02.06.2008 Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ст. 395 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 місяці, вирок вступив в законну силу 18.06.2008 року та не виконаний;

-25.02.2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

-14.06.2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;

- 19.11.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 307, ст. 69, ч. 3 ст. 311, ст. 69, ч. 2 ст.317, ст. 69, ст. 70 ч. 1 ч. КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Звільнений 30.06.2014 року по відбуттю строку покарання;

-09.08.2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавленні волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 289 КК України України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності; за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України, у виді позбавлення волі на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на 5 років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Крім того, вказаним вироком визнано ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаних кримінальних правопорушеннь.

Також, цим вироком:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-27.09.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна. 28.01.2003 року перегляд вироку судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Кіровоградської області, за ч.4 ст.187, ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Звільнився 10.09.2009 року за постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2009 року умовно-достроково з не відбутим покаранням строком на 2 роки 5 місяців;

- 13.05.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, за ч. 1 ст. 185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-15.06.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнився 30.07.2014 року за ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.07.2014 року умовно-достроково на 9 місяців 21 день;

-12.10.2015 року Кіровським районним судом м. Кіровограда, за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнився 02.06.2018 року по відбуттю терміну покарання;

-25.10.2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-19.01.2017 року апеляційним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст.185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-27.11.2019 року Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 321 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.;

-02.12.2019 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 т. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2019 року у виді позбавлення волі строком 3 роки, більш суворим, призначеним за даним вироком, ОСОБА_11 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Також, вказаним вироком:

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2145 гривень 00 копійок

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 6434 гривень 00 копійок

Цивільний позов представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» () 2710 грн. 67 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 11519 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 14649 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 34259 грн. 63 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов представника потерпілого ТзОВ «АТБ-маркет» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (місце знаходження: 52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, 76, , п/р № НОМЕР_1 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) 1068 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засуджені за злочини, вчинені ними за наступних обставин.

06.09.2017 року, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_10 знаходився в гаражному кооперативі «Авіатор 1», що розташований по вул. Леваневського в м. Кропивницькому, а саме біля гаражу № НОМЕР_2 свого знайомого ОСОБА_14 , з яким обговорювали умови купівлі-продажу двигуна від автомобіля марки «ВАЗ 2107», який належав ОСОБА_14 .

В ході даної розмови, ОСОБА_10 попрохав ОСОБА_14 , надати йому автомобіль марки «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_3 , для перевезення вказаного двигуна, при цьому запевнивши останнього в своїй добросовісності, та обумовивши умови повернення автомобіля назад після того, як відтранспортує двигун, на що потерпілий ОСОБА_14 надав свою особисту згоду. В цей момент у ОСОБА_10 виник умисел на незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, ОСОБА_10 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Авіатор 1», що по вул. Леваневського в м. Кропивницькому, а саме біля гаражу № НОМЕР_2 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_14 , запевнивши останнього в добросовісному поверненні автомобіля марки ВАЗ 2108, після транспортування двигуна, шахрайським шляхом заволодів автомобілем марки ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_3 , білого кольору, вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2823/18-27 від 23.07.2018 року складає 34259 гривень 63 копійок.

В подальшому ОСОБА_15 заволодівши автомобілем марки ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_3 , білого кольору, належного потерпілому ОСОБА_14 , розпорядився ним на власний розсуд, а саме продав його ОСОБА_16 , спричинивши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 34259 гривень 63 копійок.

Таким чином, ОСОБА_15 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім того, 31.09.2018 року близько 21:00 год., ОСОБА_11 рухаючись на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 , проїжджаючи по вулиці Соборній в м. Кропивницький, його увагу привернув металевий кіоск, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , власником якого є ОСОБА_17 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності у ОСОБА_11 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного кіоску.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження навісного замка, проник в приміщення вказаного кіоску.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні вказаного кіоску, таємно викрав майно, яке належить гр. ОСОБА_17 а саме: металеві труби в кількості 20 штук, довжиною 2 метри, діаметром 50 мм, вартість яких згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 2705 грн. 50 коп.; металеву арматуру в кількості 40 штук, довжиною 3 метри, діаметром 16 мм, вартість якої згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 2394 грн.; металеву арматуру в кількості 42 штук, довжиною 3 метри, вартість якої згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 1875 грн. 70 коп.; металеві труби в кількості 20 штук, довжиною 0,8 метрів, діаметром 40 мм, вартість яких згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 931 грн.; електричний кабель ПС довжиною 50 метрів, вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 821 грн. 10 коп., чим спричинив збитки на загальну суму 8727 гривень 30 копійок.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну суму 8727 гривень 30 копійок.

Крім того, 15.10.2018 року близько 00:00 год., ОСОБА_11 , рухався на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Проїжджаючи по провулку Тракторному в м. Кропивницький його увагу привернув недобудований будинок, що за адресою: АДРЕСА_4 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом відтиску пластикового вікна, проник в приміщення вказаного будинку.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 перебуваючи в приміщенні вказаного будинку, таємно викрав електроінструменти належні ОСОБА_18 , а саме: шуруповерт SТERN AUSTRА HD-10A, вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 388 гривень 36 копійок; перфоратор ВOSСН GВН 2-26 DFR, вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 975 гривень; електрична дриль «Ритм» ДЭУ-650, вартість якої згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 377 гривень; дриль «Дніпро-М» ДЕУ-1200, вартість якої згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 1015 гривень 20 копійок; болгарка Rіbеr-Рrоfі WS10-125L|WS10-125LW, вартість якої згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 517 гривень; пила електрична КЕДР ПЦ-2800, вартість якої згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 1691 гривня; повітряний компресор «СТАЛЬ» КСТ-20/КСТ-40, вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 2271 гривня 98 копійок, на загальну суму 7235 гривень 54 копійки.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_18 матеріальної шкоди на зальну суму 7235 гривень 54 копійки.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, 20.10.2018 року близько 22:00 год, ОСОБА_11 рухався на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Проїжджаючи по вулиці Київській в м. Кропивницький його увагу привернув недобудований котедж, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , власником якого є ОСОБА_13 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного котеджу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом відтиску пластикового вікна, проник в приміщення вказаного котеджу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні вказаного котеджу, таємно викрав котел для опалення «Іmmеrgas Еоlо Муthos 242Е", вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 14649 гривень 40 копійок.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на зальну суму 14649 гривень 40 копійок.

Разом з тим, 20.10.2018 року близько 22:00 год., ОСОБА_11 рухався автомобілем ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Проїжджаючи по вулиці Київській в м. Кропивницький його увагу привернув недобудований котедж, що за адресою: АДРЕСА_6 , власником якого є ОСОБА_19 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного котеджу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом відтиску пластикового вікна, проник в приміщення вказаного котеджу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні вказаного котеджу, таємно викрав котел для опалення «Rоdа», вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 11519 гривень 10 копійок.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 матеріальної шкоди на зальну суму 11519 гривень 10 копійок.

Окрім того, 20.10.2018 року близько 22:00 год, ОСОБА_11 рухався на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Проїжджаючи по вулиці Київській в м. Кропивницький його увагу привернув недобудований котедж, що за адресою: АДРЕСА_6 , власником якого є ОСОБА_12 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності, у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного котеджу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом відтиску пластикового вікна, проник в приміщення вказаного котеджу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні вказаного котеджу, таємно викрав котел для опалення «Rоdа», вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 11519 гривень 10 копійок.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на зальну суму 11519 гривень 10 копійок.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

До того ж, 01.11.2018 року близько 01:00 год, ОСОБА_11 , рухаючись на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 та проїжджаючи по вулиці Добровольського в м. Кропивницький, його увагу привернув літній майданчик ресторану «Ребро», що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Добровольського, 13-а, власником якого є ОСОБА_20 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності, у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного майданчику.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження дерев`яної огорожі, проник в приміщення вказаного майданчику.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні вказаного майданчику, таємно викрав кондиціонер DЕККЕR DSН 195 R|L, вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 4752 гривень, настінний утеплювач «SWЕЕТОNDALLЕ», вартість якого згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 290 гривень 50 копійок на загальну суму 5042 гривні 50 копійок.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_20 матеріальної шкоди на зальну суму 5042 гривні 50 копійок.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, 02.11.2018 року близько 01:00 год, ОСОБА_11 рухався на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Проїжджаючи по вулиці Барболіна в м. Кропивницький його увагу привернув недобудований будинок, що за адресою: АДРЕСА_7 , власником якого є ОСОБА_21 . Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності, у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в приміщення вказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження дерев`яної огорожі, проник в приміщення вказаного недобудованого будинку.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи на території будівництва, таємно викрав газобетонний блок в кількості 230 штук, вартість якого за одну штуку згідно висновку експерта № 5198/577-591/19-27, складає 100 гривень 46 копійок на загальну суму 23105 гривень 80 копійок.

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди на зальну суму 23105 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, 19.11.2018 року в період часу з 08 год. 30 хв. по 10 гол. 00 хв., ОСОБА_11 , перебував за адресою: АДРЕСА_8 .

Знаючи, що у вказаному приміщенні можуть знаходитись матеріальні цінності, у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , поряд з квартирою АДРЕСА_9 , діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, розуміючи, що його протиправні дії не будуть помічені, за допомогою викрутки, яку ОСОБА_11 приніс із собою, пошкодив замок вхідної двері, таким чином проник до приміщення квартири АДРЕСА_9 за вище вказаною адресою. Перебуваючи у кімнаті квартири, ОСОБА_11 , таємно, повторно, викрав ноутбук, належний потерпілій ОСОБА_22 , чорного кольору, марки «АCER E-1530С» зі шнуром електропостачання та документами на нього, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи віл 30.01.2019 року № 37 становить 5600 гривень.

Окрім того, з поверхні шафи, ОСОБА_11 таємно, повторно викрав ікону із зображеннями Божої матері та срібний ланцюжок належні потерпілій ОСОБА_22 , які матеріальної цінності для неї не складають.

В подальшому, ОСОБА_11 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний чим спричинив потерпілій ОСОБА_22 , майнової школи на суму 5600 гривень.

Також, в ніч на 27 грудня 2018 року, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_11 маючи намір на таємне викрадення чужого майна, зайшов на територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_10 , та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені, шляхом віджиму металопластикового вікна проник до приміщення житлового будинку, де діючи умисно, таємно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань та переслідуючи мету власної наживи, таємно, повторно, викрав дитячий велосипед марки Junior-Star рама занижена, виготовлений зі сталі, діаметр коліс 20 дюймів, обладнаний ножними задніми гальмами та передніми ручними гальмами, сріблясто блакитного кольору у справному стані та без пошкоджень придбаного новим у липні 2010 року, вартість якого становить 683,00 грн. (шістсот вісімдесят три грн. 00 коп.), велосипед марки VINICI BROOKLYN LADY італійського виробництва, у справному та робочому стані без пошкоджень, сріблястого кольору, рама занижена, обладнаний ножними задніми гальмами з 8 швидкостями, позаду сидіння для дитини виготовлене з пластику чорного кольору, корзиною для речей, фарою, колеса діаметром 28 дюймів, рама занижена, придбаного новим в травні 2010 року, вартість якого становить 4181, 67 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят одна грн. 67 коп. ), велосипед марки FORD 24 IMPULSE, червоного кольору у справному стані та без пошкоджень, рама піднята обладнаний ножними задніми гальмами та передніми гальмами, діаметр коліс 24 дюйми, 21 швидкість придбаного новим в травні 2012 року, вартість якого становить 1900, 00 грн. ( одна тисяча дев`ятсот грн. 00 коп. ), що належить потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду, відповідно до висновку експерта № 224 від 12.03.2019 року на загальну суму 6764, 67 грн.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

До того ж, 30.12.2018 року близько 13.22 год., ОСОБА_11 , перебував в приміщенні супермаркету «АТБ-Маркет Продукти 285», що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Короленка, 34. Проходячи по торгівельній залі вказаного магазину у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, переслідуючи мету власної наживи, з корисливих спонукань, ОСОБА_11 підійшов до прилавку, та взяв одну пачку кави торгівельної марки «Nеsсаfе Gоld» розчинна сублімована, в м`якій упаковці, вагою 210 грамів, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 537/19-27 від 20.02.2019 року складає 174 гривні 90 копійок, та одну пачку кави торгівельної марки «Jacobs Monarch» розчинна, в м`якій упаковці, вагою 400 грамів, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 537/19-27 від 20.02.2019 року складає 297 гривень 90 копійок.

В подальшому, ОСОБА_11 діючи з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з вказаним товаром пройшов повз касову зону супермаркету «АТБ-Маркет Продукти 285», умисно не пред`явив касиру товар та не вніс оплату за нього, та вийшов з приміщення магазину.

Тим самим, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 спричинив ТОВ «АТБ-Маркет» майнову шкоду на загальну суму 472 гривні 80 копійок.

Також, 02.01.2019 року близько 14.40 год., ОСОБА_11 , перебував в приміщенні супермаркету «АТБ-Маркет Продукти 285», що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Короленка, 34. Проходячи по торговельній залі вказаного магазину у ОСОБА_11 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, переслідуючи мету власної наживи, з корисливих спонукань, ОСОБА_11 підійшов до прилавку, та викрав дві пачки кави торгівельної марки «Jacobs Monarch» розчинна, в м`якій упаковці, вагою 400 грамів, вартість згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 537/19-27 від 20.02.2019 року складає 595 гривень 80 копійок. В подальшому, ОСОБА_11 діючи з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з вказаним товаром пройшов повз касову зону супермаркету «АТБ-Маркет Продукти 285», умисно не пред`явив касиру товар та не вніс оплату за нього, та вийшов з приміщення магазину.

Тим самим, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 спричинив ТОВ «АТБ-Маркет» майнову шкоду на загальну суму 595 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Разом з тим, 05 січня 2019 року, близько 23.50 год., ОСОБА_11 маючи намір на таємне викрадення чужого майна, зайшов на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_10 , та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені, шляхом віджимну металопластикового вікна проник до приміщення будинку де, діючи умисно, таємно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань та переслідуючи мету власної наживи, таємно, повторно, викрав шість секцій батарей, які складаються з семи ребер та однієї секції батареї, яка складається з трьох ребер, виготовлених з чавуну придбаних влітку 2010 року, вартість яких складає 3299,85 грн., що належить потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 , матеріальну шкоду відповідно до висновку експерта № 109 від 31.01.2019 року на загальну суму 3299,85 грн.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім того, 07.01.2019 року близько 23:50 годин ОСОБА_10 проходив повз будинок, який розташований за адресою по АДРЕСА_11 та побачив, що двері до підвального приміщення не замкнені. Розуміючи, що там можуть бути матеріальні цінності у ОСОБА_10 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням в підвальне приміщення вказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, через незамкнені двері, проник в підвальне приміщення будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_11 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , перебуваючи в підвальному приміщенні будинку, відрізав та склав біля підвального приміщення телефонний кабель, який належить КФ ПАТ «Укртелеком», а саме: телефонний кабель марки ТПП 50*2*0,4 довжиною 8 м, вартість якого за 1 метр згідно висновку експерта № 645/650-653/19-27, складає 52 гривні 67 копійок на суму 421 гривня 36 копійок; ТПП 30*2*0,4 довжиною 15 м, вартість якого за 1 метр згідно висновку експерта № 645/650-653/19-27, складає 33 гривні 96 копійок на суму 504 гривні 40 копійок; ТПП 20*2*0,4 довжиною 12 м, вартість якого за 1 метр згідно висновку експерта № 645/650-653/19-27, складає 23 гривні 65 копійок на суму 283 гривні 80 копійок; ТПП 10*2*0,4 довжиною 10 м, вартість якого за 1 метр згідно висновку експерта № 645/650-653/19-27, складає 14 гривень 96 копійок на суму 149 гривень 60 копійок; ТПП 5*2*0,4 довжиною 22 м, вартість якого за 1 метр згідно висновку експерта № 645/650-653/19-27, складає 14 гривень 67 копійок на суму 322 гривні 74 копійки, чим було завдано збитки на загальну суму 1681 гривня 90 копійок.

При цьому ОСОБА_10 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліцейського батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Кіровоградській області ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Внаслідок вчинення вказаних злочинних дій, у разі доведення злочину до кінця, ОСОБА_10 міг заподіяти КФ ПАТ «Укртелеком» матеріальних збитків на загальну суму 1681 гривня 90 копійок.

Таким чином, ОСОБА_15 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, 02.06.2019 близько 12:00 годин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проходив поблизу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_12 , де помітив автомобіль марки «ЗАЗ», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_5 . Припускаючи, що в багажному відділенні даного автомобіля можуть знаходитись матеріальні цінності, в цей час у ОСОБА_11 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань та переслідуючи мету власної наживи, ОСОБА_11 , підійшовши до вказаного автомобіля, відчинив його багажне відділення, та таємно, шляхом вільного доступу з багажного відділення вищевказаного автомобіля дістав майно, належне потерпілій ОСОБА_25 , а саме: один блок цигарок «Маrvel & Вluе super slims», в якому знаходилось 10 пачок цигарок «Маrvel & Вluе super slims», вартість яких згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 2381/2566-256819-27 від 27.06.2019 складає 361,80 гривень, один блок цигарок «Portal Silver», в якому знаходилось 10 пачок цигарок «Portal Silver», вартість яких згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 2381/2566-256819-27 від 27.06.2019 складає 323,80 гривень, один блок цигарок «Маrvel & Red King Size», в якому знаходилось 10 пачок цигарок «Маrvel & Red King Size», вартість яких згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 2381/2566-256819-27 від 27.06.2019 складає 318,00 гривень, 6 пачок цигарок «Премьер QS», вартість яких згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 2381/2566-256819-27 від 27.06.2019 складає 185,76 гривень.

В цей час злочинні дії ОСОБА_11 були виявлені ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , однак, усвідомлюючи, що його таємні дії викриті, ОСОБА_11 , не зважаючи на це, продовжив виконувати свій злочинний умисел, та діючи відкрито, з указаними речами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, проте був затриманий працівниками поліції в приміщенні магазину «Веста» за адресою: м. Кропивницький, вулиця Братів Ельворті, 2.

Своїми злочинними діями ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_25 матеріального збитку на загальну суму 1189,36 гривень.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні таємного викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Проте, під час судового розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, а тому, ОСОБА_10 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України визнав невинуватим та виправдав по епізодам;

31.09.2018 року по АДРЕСА_5 , потерпілий ОСОБА_17 ;

15.10.2018 року по АДРЕСА_4 , потерпілий ОСОБА_27 ;

20.10.2018 року по АДРЕСА_6 , потерпіла ОСОБА_12 ;

20.10.2018 року по АДРЕСА_6 , потерпіла ОСОБА_13 ;

20.10.2018 року по АДРЕСА_6 , потерпілий ОСОБА_19 ;

01.11.2018 року по АДРЕСА_13 , потерпіла ОСОБА_20 , в зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні, подала апеляційну скаргу в якій просить вирок стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особи засудженого, внаслідок його м`якості.

Ухвалити новий вирок суду, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить; за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2016 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2019 року у виді 3 років позбавлення волі, більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_11 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Прокурор в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_10 міру покарання достатнім чином не аргументував. Мотивував його наявністю позитивної характеристики, про те, що ОСОБА_10 одружений та має на утриманні 3-ох неповнолітніх дітей, наявністю судимостей. Крім того, зазначив, що ОСОБА_10 щиро розкаявся у вчиненому та повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушеннях, однак обвинувачений ОСОБА_10 , як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду свою вину не визнав. Разом з цим, ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, вчинив тяжкі злочини, та обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, про що також зазначено у рішенні суду.

Також, визначаючи міру покарання ОСОБА_11 , суд зазначив, що останній характеризується позитивно, щиро розкаявся та повністю визнав свою вину в інкримінованих йому правопорушеннях, та пом`якшуючих і обтяжуючих обставин не встановлено. При цьому, враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_11 вину визнав частково, суд визначив йому мінімально можливе покарання.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини провадження, тяжкість вчиненого правопорушення та дані про особу обвинувачених, прокурор вважає, що призначення мінімально можливого покарання є недоцільним та несправедливим, і не слугуватиме запорукою досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, внаслідок м`якості.

Районним судом без достатніх на те підстав застосовано мінімальне можливе покарання, в той час, як призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можливе лише за умови призначення більш суворого покарання.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині визнання винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Відмовити повністю в задоволення цивільного позову ОСОБА_14 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Провадження по справі в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.289 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Обгрунтовуючи вказані вимоги, захисник в апеляційній скарзі зазначає, що визнаючи ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.289 КК України суд виходив з того, що його вина в скоєнні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними по справі та перевіреними у судовому засіданні показами у їх сукупності, законність отримання та достовірність яких не викликає жодних сумнівів. Проте, захисник вважає, що суд першої інстанції кваліфікуючи дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.289 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, адже в діях обвинуваченого склад вищевказаного злочину відсутній.

Щодо відсутності складу злочину захисник зазначає, що під час судового слідства було достеменно встановлено, що 06.09.2017 ОСОБА_14 з власної згоди надав автомобіль «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_10 з метою відвезти двигун до свого помешкання. Однак, ОСОБА_10 майже відразу втрапив в ДТП на розі вулиць Леваневського-Варшавської у м. Кропивницькому. ОСОБА_14 приїздив на місце ДТП, бачив, що автомобіль зазнав критичних ушкоджень та достеменно був обізнаний з тим, що автомобіль «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 був доправлений на майданчик тимчасового утримання.

07.09.2017 за фактом вищевказаного ДТП в ЄРДР було внесено відповідні відомості за №0010237 та розпочато досудове розслідування. В межах вищевказаного кримінального провадження автомобіль «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 06.09.2017 за постановою слідчого було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

11.09.2017 кримінальне провадження №0010237 було закрито, слідчим та прокурором вирішено долю речового доказу та видано з майданчика тимчасового утримання автомобіль «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_10 , як законному користувачу, право користування якого посвідчувалося наявним в розпорядженні свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Вищевказані обставини справи визнаються самим потерпілим ОСОБА_14 за наслідками його допиту в судовому засіданні та не заперечується обвинуваченим, підтверджуються письмовими доказами по справі і тому не викликають жодного сумніву в їх правдивості та |достовірності.

Таким чином, автомобіль «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 опинився у розпорядженні ОСОБА_28 двічі. Перший раз 06.09.2017 з вільного волевиявлення ОСОБА_29 безпосередньо в гаражному кооперативі «Авіатор», другий раз після закриття кримінального провадження №0010237 з волевиявлення слідчого, прокурора у передбачений Законом України спосіб - знову ж таки з відома ОСОБА_14 .

Таких способів заволодіння ОСОБА_28 автомобілем «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 , як обман та зловживання довірою судом встановлено не було.

В обох випадках, як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_10 отримував в своє розпорядження автомобіль у законний спосіб та активних протиправних дій спрямованих на незаконне заволодіння транспортним засобом проти волі його власника не вчиняв.

Крім цього, об`єктивна сторона злочину за ч.2 ст.289 КК України полягає у заволодінні транспортним засобом без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Згідно пункту 2 Правил дорожнього руху України встановлено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Зокрема, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. ОСОБА_14 не є власником автомобіля «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 відповідно до свідоцтва про його державну реєстрацію.

За обставинами справи 06.09.2017 ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_14 згаданий автомобіль на законних підставах. Таким чином, з моменту передачі автомобіля ОСОБА_10 . ОСОБА_14 перестав бути користувачем автомобіля «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 з власного волевиявлення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які свідчать про відсутність у ОСОБА_14 права власності та права користування автомобілем «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 на момент розпорядження його рештками, водночас такі докази істотно впливають на висновки суду.

Докази, які б давали змогу встановити існування у ОСОБА_14 законного права власності та/або користування вищевказаним автомобілем на момент продажу ОСОБА_10 його рештків на металобрухт відсутні. Таким чином на час продажу рештків автомобіля ОСОБА_14 не був ні його власником, ні його користувачем. Саме ОСОБА_10 мав в своєму розпорядженні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу яке посвідчує його законне право на користування автомобілем «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 та ключі від нього, що об`єктивно свідчить про відсутність в діях обвинуваченого об`єктивної сторони злочину.

Таким чином, ОСОБА_10 не є суб`єктом злочину відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.289 КК України, так як у законний спосіб отримував право на користування транспортним засобом, також відсутня і об`єктивна сторона злочину, що виключає підстави притягнення його до кримінальної відповідальності.

Захисник вважає, що встановивши відсутність в діянні ОСОБА_10 складу злочину за ч.2 ст.289 КК України суд першої інстанції був зобов`язаний був ухвалити виправдувальний вирок на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в порядку ч.7 ст.284 КПК України, але не зробив цього чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок стосовно нього скасувати та закрити кримінальне провадження за ч.2 ст.289 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України закрити.

Також, змінити щодо нього запобіжний захід з триманя під вартою на домашній арешт виходячи з того, що по кримінальному провадженню у якому до нього обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою він виправданий, а за обвинуваченням по ч.2 ст. 289 КК України запобіжний захід до нього не обирався. Зважаючи на те, що він третій рік перебуває під вартою, що з урахуванням вироку від 2016 року з урахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України становить більше чотирьох років.

Щодо апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку щодо наявності його вини у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 289 КК України та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки в його діях склад вищевказаного злочину відсутній.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про виклик та допит свідків, які на його думку могли підтвердити його невинуватість. Надано неналежну оцінку його показам та показам потерпілого, який підтвердив добровільність передачи автомобіля йому у користування.

Обвинувачений також зазначає, що письмові докази по справі не доводять його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, як кожен окремо, так і у своїй сукупності, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо обвинуваченя за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, то встановлені районним судом обставини, також не відповідають дійсності, оскільки доказів, що він проник у підвальне приміщення будинку саме з метою викрадення чужого майна не надано. Покази надані ним у суді першої інстанції, стороною обвинувачення спростовані не були. Фактично у підтвердження його винуватості за вказаним епізодом, суд поклав покази поліцейських ОСОБА_30 і Цигульського, які між тим безпосередньо вони не були свідками вчинення злочину, а лише виявили його у підвальному приміщення.

Крім того, слідчий який прибув на місце підстав для його затримання не знайшов, а затримали його лише наступного дня у відділі поліції після фіктивного впізнання вищезазначеними працівниками поліції. Водночас, суд першої інстанції не звернув на це увагу та більш того поклав вказаний доказ в основу обвинувального вироку та прийняв покази вказаних поліцейських, які між тим є зацікавленими особами тому, що іх покази впливають на оцінку якості виконання ними своїх службових обов`язків. Інші покази по даному епізоду та письмові докази не доводять його винуватості за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_31 вважає, що виходячи з аналізу доказів по справі є обґрунтовані сумніви у його винуватості за за ч.2 ст.289 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тому вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження за вказаним обвинуваченням закриттю.

Також, в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обґрунтовуючи свою позицію просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту; обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора; потерпілого ОСОБА_32 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким судом дано належну та об`єктивну оцінку.

Зважаючи на те, що фактичні обставини вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушеннь, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, а також рішення суду в частині виправдування обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України колегією суддів вирок в цій частині не перевіряється.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушеннь та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло; та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Також і висновок суду першої інстанції щодо виправдування ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів, наведених в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність у діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК УКраїни, то вони є безпідставними, зважаючи на наступне.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що викладені у вироку суду висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви, якими погоджується і колегія суддів.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_15 вину у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, не визнав та пояснив суду, що 06.09.2017 року він разом з ОСОБА_33 знаходився в гаражному кооперативі «Авіатор 1», та для доставки купленого двигуна, попросив у ОСОБА_14 його автомобіль «ВАЗ 2108», щоб його відвезти. Останній дозволив йому взяти його автомобіль «ВАЗ 2108». Він разом з ОСОБА_34 погрузили двигун до зазначеного автомобіля. Він сів за кермо та разом з ОСОБА_33 поїхали відвозити двигун. На перехресті вулиць Леваневського та Вашавської в м. Кропивницькому вони потрапили в ДТП, про що одразу було повідомлено ОСОБА_14 по телефону. ОСОБА_14 одразу приїхав на місце події, надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після ДТП його та ОСОБА_33 забарала карета швидкої медичної допомоги, яка доставила їх до Кіровоградської обласної лікарні для надання медичної допомоги, так як вони в ході ДТП отримали тілесні ушкодження. А розбитий автомобіль в присутності ОСОБА_14 було евакуатором доставлено до штраф-майданчику. Коли його виписали з лікарні, він поїхав до ОСОБА_14 , від якого довідався, що автомобіль він бачив останній раз на місці події, він не придатний для ремонту, однак його необхідно забрати з штраф-майданчику, при цьому останній повідомив, що автомомобіль йому не належить, а тому з ним буде більше мороки, ніж він коштує, у зв`язку з чим він нічого роботи з ним не збирається, а тому він може забрати його зі штраф-майданчику та поступити з ним за власним бажанням. Після чого він разом з його знайомим ОСОБА_35 та його дружиною поїхали штраф-майданчик, звідки він забрав зазначений автомобіль та поставив його біля домоволодіння брата його дружини, так як ОСОБА_14 відмовився його забирати. В подальшому ОСОБА_14 разом з працівниками страхової компанії приходили оглянути автомобіль, після чого ОСОБА_14 йому повідомив, що ремонтувати тут нічого та необхідно здати його на металобрухт, але колеса і газову установку йому треба повернути. У той же день він разом з ОСОБА_35 зняли колеса і газове обладнання та на автомобілі останнього відвезли та віддали їх ОСОБА_14 . В подальшому, деякий час рештки автомобілю стояли на вулиці, чекаючи, що можливо ОСОБА_14 змінить своє рішення та забере його, однак він не бажав його забирати. Згодом автомобіль почав заважати, а тому він його дійсно здав на металобрухт, частину вилучених за нього коштів він витратив на лікування отриманих в результаті ДТП травм, а решту віддав ОСОБА_14 в присутності ОСОБА_35 та його дружини.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, його винуватість в повному обсязі доведена зібраними по справі доказами, а саме:

-потерпілий ОСОБА_14 в суді першої інстанції надав покази про те, що у вересні 2017 року до нього звернувся ОСОБА_10 та попросив продати йому двигун від автомобіля ВАЗ 2107 р., він погодився та продав останньому двигун. Після чого ОСОБА_10 попросив у нього його автомобіль марки «ВАЗ 2108», днз НОМЕР_3 , для того щоб відвезти двигун. Він не заперечив та дав ОСОБА_10 машину. ОСОБА_10 погрузивши разом із ОСОБА_36 двигун до автомобілю, поїхали разом відвозити двигун, оскільки більше в автомобілі вільного місця не було, при цьому ОСОБА_10 в подальшому мав повернути йому автомобіль, однак по дорозі на перехресті вуліщь Варшавської та Леваневського м. Кропивницький вони потратипили в ДТП, про що йому в телефонній розмові повідомив ОСОБА_37 . У зв`язку з чим він приїхав на місце події, де побачив, що в результаті ДТП ОСОБА_10 та ОСОБА_33 отримали тілесні ушкодження, у зв`язку з чим їх забрала карета швидкої медичної допомоги та надання медичної допомоги, а його автомобіль був сильно пошкоджений та відновленню вже не підлягав, а тому його забрав евакуатор на штрафмайданчик за його кошти. Через декілька днів до нього приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_33 , які запитали, що будемо робити з автомобілем, при цьому ОСОБА_10 пообіцяв надати йому на тимчасове користування його автомобіль марки «Москвич», однак, обяцінку не виконав та автомобіль йому не надав. Оскільки у ньго не було де зберігати автомобіль, то вони домовилися, що з штрафного майданчику його забере ОСОБА_10 . Потім до нього знову приїздив ОСОБА_10 разом із дружиною та пообіцяв, що автомобіль зараз знаходиться в м. Знам 'янка у його батька та машину він поверне 06.10.2017 року, після того як зробить кузов. Через декілька днів йому зателефонували страхувальники та запитали, де знаходиться автомобіль та він повідомив останнім, що автомобіль знаходиться в мікрорайоні Миколаївка в м. Кропивницькому. Він також приїжджав на зазначене місце подивитися, де знаходиться його автомобіль, після чого зателефонував ОСОБА_10 та запитав чому автомобіль досі не на ремонті, на що останній його запевнив, що в найкоротший час доставить його автомобіль до Знам`янки на ремонт. В подальшому він дізнався, що його автомобіль знаходиться на розборці, поїхавши туди він збрав там раму із номерами кузову від його автомобіля, більше нічого вже не збереглося;

-свідок ОСОБА_38 , в суді першої інстанції пояснив, що він вдома займається розборкою старих автомобілів. Восени 2017 року до нього звернувся ОСОБА_10 та запропонував купити розбитий в ДТП його автомобіль марки «ВАЗ 2108», у зв`язку з чим він разом з ОСОБА_39 приїхали в р-н Миколаївка в м. Кропивницькому, де побачили біля двору автомобіль марки «ВАЗ 2108», який мав численні механічні пошкодження, при цьому відновленню даний автомобіль не підлягав. ОСОБА_10 повідомив їм, що газову установку він зняв на інший автомобіль, а документи на автомобіль знаходяться в старховій компанії, тому надасть пізніше. Після чого вони домовились про суму, а саме, що він разом з ОСОБА_39 готові купити його за 5000 грн., ОСОБА_10 погодився та вони забрали зазначений автомобіль. В подальшому, приблизно через тижні до нього приїхав ОСОБА_14 , який повідомив, що він є власник зазначеного автомобілю та повідомив, що хлопці обяціли відремонтувати його, а самі здали на запчастини. У зв`язку з чим він повернув йому частину кузова, оскільки все інше вже було розкомплектовано;

-свідок ОСОБА_39 суду першої інстанції надав пояснення аналогічні поясненям свідка ОСОБА_40 наведені вище.

Також, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

-витягом з ЄРДР, згідно якого 20.12.2017 року було внесено відомості відносно ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (Т.7 а.п. 1-2);

-заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_14 від 19.12.2017 р. (Т.7 а.п. 13);

-протоколом огляду місця події від 25.07.2018 року, згідно якого було оглянуто частину кузову легкового автомобілю, а саме обрізане металеве крило передньої частини автомобіля із явними пошкодженнями у вигляді відрізів, іржі та бруду, яка має на своєму корпусі металеву бірку із написом «ВАЗ 2108». (Т.7 а.п. 25-27);

-постановою про визнання речовими доказами від 25.07.2018 р., частину кузову легкового автомобілю, а саме обрізане металеве крило передньої частини автомобіля із явними пошкодженнями у вигляді відрізів, іржі та бруду, має на своєму корпусі металеву бірку із написом «ВАЗ 2108» визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_14 (Т.1 а.п. 28);

-розпискою ОСОБА_14 від 25.07.2018 р. згідно якого вбачається, що частину кузову легкового автомобілю, а саме обрізане металеве крило передньої частини автомобіля із явними пошкодженнями у вигляді відрізів, іржі та бруду, яка має на своєму корпусі металеву бірку із написом «ВАЗ 2108» передано йому на зберігання. (Т.7 а.п. 29);

-протоколом пред`явлення особи до впізнання особи за фотознімками від 16.07.2018 р., проведеного з свідком ОСОБА_41 , в ході якого він впізнав особу зображену на фотознімку № 4 ОСОБА_10 , як особу, яка наприкінці листопада 2017 року продав йому автомобіль «ВАЗ 2108» на авторозборку. (Т.7 а.п. 34-35);

-протоколом пред`явлення особи до впізнання особи за фотознімками від 16.07.2018 р., проведеного з свідком ОСОБА_39 , в ході якого він впізнав особу зображену на фотознімку № 4 ОСОБА_10 , як особу, яка в листопаді 2017 року продав йому автомобіль «ВАЗ 2108» наавторозборку. (Т.7 а.п. 37-38);

-висновком експерта № 2823/18-27 від 23.07.2018 року, згідно якого визначено, що середня рикнова ціна КТЗ автомобіля ВАЗ 2108, виготовленого 1987 р., станом на 06.09.2017 року складає 34259, 63 грн. (Т.1 а.п.43-46);

-копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого вбачається, що власником транспортного засобу «ВАЗ 2108» є ОСОБА_42 (Т.7 а.п. 47).

Сукупність наведених вище доказів, які колегія суддів вважає належними та допустимими, вказує на те, що ОСОБА_10 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, а тому суд першої інстанції вірно оцінив вказані докази у їх сукупності, та прийшов до правильного висновку про наявність у його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 289 КК України та п. 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Законодавчі конструкції «будь-якою» та «будь-яким» означають, що перелік мети і способів законодавець не обмежив, а також що немає мети і способу, які б не підпадали під ці конструкції.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину; 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Так потерпілий ОСОБА_14 показав суду, що після ДТП ОСОБА_10 приїздив до нього та цікавився, що робити з автомобілем. Оскільки у нього не було де зберігати автомобіль, то була домовленість, що з штрафного майданчику його забере ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_10 знову приїздив та розповідав, що автомобіль знаходиться в м. Знам 'янка та він його поверне 06.10.2017 року після ремонту.

Обвинувачений ОСОБА_10 хоча і зазначав у своїх показах, що потерпілий не бажав забирати пошкоджений автомобіль, проте з показів потерпілого убачається, що він неодноразово цікавився про автомобіль, який ОСОБА_10 обіцяв відремонтувати та, всіляко, вводячи в оману потерпілого, ремонтувати його навіть не намагався. Обвинувачений ОСОБА_10 зазначав про те, що реєстраційні документи на автомобіль йому віддав потерпілий, а отже за власною волею парадав йому право на користування, водночас такі покази спростовуються показами свідків ОСОБА_40 та ОСОБА_43 , які вказували на те, що ОСОБА_10 віддаючи на розбору автомобіль сказав, що документи на автомобіль знаходяться в старховій компанії, тому надасть пізніше. Тобто зазначені покази ОСОБА_10 є неправдивими, оскільки документів на автомобіль у нього не було.

Також, свідок ОСОБА_38 зазначав, що коли до нього прибув потерпілий, то сказав, що хлопці обяціли відремонтувати його, а самі здали на запчастини, отже останній не був обізнаний про те, що ОСОБА_10 не ремонтує його автомобіль, а здав його на розбору, що вказує на відсутність домовленості, як зазначав обвинувачений ОСОБА_10 про такі дії між ними.

З наведеного убачається, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволодів автомобілем потерпілого ОСОБА_14 та продавши його ОСОБА_44 розпорядився автомобілем на власний розсуд.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що потерпілий сам надав ОСОБА_10 автомобіль до ДТП, та те, що зі штраф майданчику забирав його обвинувачений за згодою потерпілого не спростовують висновки суду першої інстанції про незаконне заволодіння ОСОБА_10 транспортним засобом. З показів обвинуваченого та свідків є очевидним те, що ОСОБА_10 не намагався відновити пошкоджений автомобіль та добросовісно його повернути, а шахрайським шляхом заволодів автомобілем та розпорядився ним на власний розсуд.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_10 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від вказаних дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Щодо апеляційних доводів про відсутність в діях ОСОБА_10 умислу на заволодіння транспортним засобом, то вони, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки обвинувачений усвідомлював, що автомобіль йому не належить, а належить іншій особі, проте протиправно, поза волею користувача заволодів ним шахрайським шляхом, зокрема постійно вводячи в оману потерпілого обіцянками про його ремонт та повернення. При цьому не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Апеляційні доводи захисника про те, що на час продажу рештків автомобіля ОСОБА_14 не був ні його власником, ні його користувачем, та те що ОСОБА_10 мав в своєму розпорядженні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке посвідчує його законне право на користування автомобілем та ключи від нього, є безпідставними та необґрунтованими та такими, що спростовуються показами потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_40 та ОСОБА_43 , та викладеними вище матеріалами кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів виходить із змісту примітки 1 до статті 289 КК України, згідно з якою під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема з показів свідків, а також обвинуваченого убачається, що саме ОСОБА_14 був законним користувачем даного транспортного засобу «ВАЗ 2108» д.н. НОМЕР_3 , та жодного доказу про те, що ОСОБА_10 було передано дане право - не має, як і немає документу на підтвердження права власності ОСОБА_10 на вказаний автомобіль. В той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно згаданої вище примітки до ст. 289 КК України під незаконними заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу не тільки у власника, але й у володільця чи користувача всупереч їх волі.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу апеляційні ствердження захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність у діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Колегія суддів не приймє до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо його невинуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК україни, виходячі з сукупності доказів, які були досліджені районним судом під час розгляду матеріалів кримінального провадження та якими спростовуються вказані доводи. Узгодження ж показань потерпілого ОСОБА_14 , допитаних свідків з іншими доказами по справі дає підстави апеляційному суду прийняти його показання до уваги, як правдиві.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подія кримінального правопорушення ч.2 ст. 289 КК України (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 , форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є доведеними зібраними доказами, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків, дослідженням письмових доказів, які є послідовними, узгодженими між собою та не підлягають різному тлумаченню.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про його непричетність до вчинення злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, (по епізоду 07.01.2019 року по пров.Миргородський, 21 у м.Кропивницькому), то колегія суддів не приймає їх до уваги виходячи з наступного.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, зазначив, що крадіжку кабелю він не скоював, а лише перебував в підвальному приміщенні, доступ до якого був вільний, з метою погрітись, так як на вулиці було холодно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_10 своєї вини, висновки суду першої інстанції, викладені у вироку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку, а саме:

-показами представника потерпілого ОСОБА_45 , який пояснив, що 08.01.2019 р. йому зателефонував черговий диспетчер їх філії та повідомив, що спрацювали камери, що знаходяться по АДРЕСА_11 , у зв`язку чим за вказаною адресою виїхала поліція охорони, якими було затримано крадія. Приїхавши на місце події він побачив ОСОБА_10 та поряд з ним розкиданий інструмент та закручений, обрізаний кабель. Інших осіб в приміщенні виявленно не було;

-показами свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що він працює в взводі поліції охорони Кіровоградської області. 07.01.2019 року під час несення служби їхнім екіпажем було отримано повідомлення проте, що пропав зв`язок з кабелем, який належить ПАТ «Укртелеком» та знаходиться за адресою по пров. Миргородський, 21 в м. Кропивницький. Приїхавши на місце події, вони побачили відчинене підвальне приміщення в зазначеному будинку. В подальшому, у зазначеному підвалі вони побачили ОСОБА_10 , який скручував кабель, однак побачивши їх почав тікати, однак був затриманий ними. Окрім ОСОБА_10 в приміщенні більше нікого не було виявлено;

-показами свідка ОСОБА_24 , який надав аналогічні покази показанням свідка ОСОБА_23 .

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, зокрема:

- витягом з ЄРДР, згідно якого вбачається, що 08.01.2019 року було внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України (Т.1 а.п. 170-171);

- заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_45 (Т.1 а.п. 176);

- довідкою про вартість викраденого, знищеного або зловмисно пошкодженого майна та перебування його на балансі від 08.01.2019 року, з якої вбачається, що вартість викраденого майна, а саме кабелю телефонного мідного склада 1527, 38 грн. (Т.1 а.п. 177);

- протоколом огляду місця події від 08.01.2019 р., в ході якого оглянуто приміщення, що розташована по АДРЕСА_11 (Т.1 а.п. 178-181).

- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 09.01.2019 р., проведеного з свідком ОСОБА_23 , в ході якого він впізнав особу зображену на фотознімку № 2 ОСОБА_10 , як особу яка здійснила крадіжку кабелю пров. Миргородський, 21 в м. Кропивницький. (Т.1 а.п. 200-201);

- протоколом пред`явлення особи до впізнання особи за фотознімками від 09.01.2019 р., проведеного з свідком ОСОБА_24 , в ході якого він впізнав особу зображену на фотознімку № 3 ОСОБА_10 , як особу яка здійснила крадіжку кабелю пров. Миргородський, 21 в м. Кропивницький (Т.1 а.п. 202-203);

- протоколом огляду предмета від 21.01.2019 року, в ході якого було оглянуто мідний телефонний кабель. (Т.1 а.п. 211);

- постановою про визнання речовими доказами та визнання їх місця зберігання від 21.01.2019 року, згідно якого мідний телефонний кабель було визнано речовим доказом та передано на зберігання представника потерпілого ОСОБА_45 (Т.1 а.п. 212);

- протоколом огляду предмета від 21.01.2019 року, в ході якого було оглянуто молоток, металеву монтировку, металеву викрутку, пласкогубці, ліхтарики, пару господарських печаток та маску заводського виробництва. (Т.1 а.п. 213);

- постановою про визнання речовими доказами та визнання їх місця зберігання від 21.01.2019 року, згідно якого молоток, металеву монтировку, металеву викрутку, пласкогубці, ліхтарики, пару господарських печаток та маску заводського виробництва - визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Кропивницького ВП ГУНП в області. (Т.1 а.п. 214);

- висновком експерта №645/650-653/19-27 від 14.02.2019 р., згідно якого визначено, що ринкова вартість: кабелю марки ТПП 50*2*0,4 довжиною 8 м, за 1 метр складає 52 гривні 67 копійок; ТПП 30*2*0,4 довжиною 15 м, за 1 метр складає 33 гривні 96 копійок; ТПП 20*2*0,4 довжиною 12 м, за 1 метр складає 23 гривні 65 копійок; ТПП 10*2*0,4 довжиною 10 м, за 1 метр складає 14 гривень 96 копійок; ТПП 5*2*0,4 довжиною 22 м, за 1 метр, складає 14 гривень 67 копійок. (Т.1 а.п. 243-245).

Суд першої інстанції вірно оцінив їх у сукупності, прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів.

Виходячи з наведеного, не заслуговують на увагу апеляційні доводи ОСОБА_10 та його захисника, що він не причетний до вчинення злочину, а його винуватість підтверджується лише показами поліцейських ОСОБА_24 та ОСОБА_23 .

Так, дійсно вказані свідки не були безпосередньо свідками злочинного посягання, проте, пояснили, що прибули на місце злочину після отримання повідомлення. Зокрема, після того, як зник зв`язок з кабелем, який належить ПАТ «Укртелеком», вони прибули на місце, де побачили відчинене підвальне приміщення, в якому побачили ОСОБА_10 , який скручував кабель. Разом з цим, про відсутність зв`язку повідомив і представник потерпілого ОСОБА_46 , який пояснив, що 08.01.2019 р. йому зателефонував черговий диспетчер та повідомив про відсутність зв`язку.

Послідовність показів свідків та письмові докази вказують на те, що після спрацювання сигналізації у підвальному приміщенні по пров. Миргородський, 21 в м. Кропивницький, в короткий проміжок часу за вказаною адресою прибули працівники поліції, які виявили ОСОБА_10 з кабелем та інструментами поруч. Інших сторонніх осіб в подвальному приміщенні виявлено не було.

Таким чином, суд першої інстанції оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення, оскільки ці докази доповнюють один одного та у своїй сукупності разом з іншими доказами є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про недоведеність його винуватості за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України є безпідставними.

Що стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного обвинуваченим покарання, то вони є безпідставними, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_11 за 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України суд першої інстанції, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, належним чином врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеннь, дані про особу винних, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які їх обтяжують.

Так, судом першої інстанції належним чином враховано, що ОСОБА_10 вчинив злочини, віднесені до категорії тяжких; як особа за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліку у КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не перебуває, в 2014 року звертався на консультацію до лікаря-психіатра, однак, на момент огляду психотичних порушень не виявлено, з 2002 року знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» внаслідок вживання опіоїдів, раніше судимий; обставин, які пом`якшують та такі які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд першої інстанції виходив з того, що він вчинив злочини, віднесені до категорії нетяжких та тяжких; за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліку в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» не перебуває, з 2011 року знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» внаслідок вживання опіоїдів, раніше судимий; обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та часткове визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обставин, які обтяжують покарання не втановлено.

Зваживши в сукупності зазначені обставини, суд дійшов вмотивованого висновку про те, що виправлення обвинувачених можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та призначив їм покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статтей кримінального закону, за якими їх засуджено.

Крім того, судом першої інстанції ОСОБА_10 , обґрунтовано визначено покарання на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, оскільки останній вчинив злочини під час іспитового строку визначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2016 року. Також, є правильним рішення суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_11 положень ч. 4 ст.70 КК України, оскільки він вчинив злочин до постановлення попереднього вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2019 року.

За встановлених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення і апеляційної скарги прокурора, так як до того ж вважає, що запропоноване прокурором нове покарання, яке фактично на один рік більше ніж призначив суд першої інстанції, не може бути підставою для твердження, що призначене судом першої інстанції обвинуваченим покарання, явно несправедливе через м`якість.

Водночас, колегія суддів погоджується із таким покаранням, яке призначено судом, та вважає, що воно відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, ступеню суспільної небезпечності дій винних, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. А також, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як убачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визначив початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту його затримання 02.12.2019 р. в порядку виконання попередніх вироків та на підставі ст.72 КК України зарахував в строк відбування покарання частково відбуте покарання за попередніми вироками з 02.12.2019 року.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_11 по кримінальному провадженню за ч.2 ст. 186 КК України, був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 02 червня 2019 року (Т.6 а.м.п. 88- 90).

В подальшому 05 червня 2019 року, ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда до обвинуваченого ОСОБА_11 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався під час судового розгляду.

Вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_11 та зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду змінити в частині визначення початку строку відбування покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання обвинуваченого ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями та в його інтересах захисника ОСОБА_8 відмовити.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2021 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - змінити в частині обчислення початку строку відбування покарання ОСОБА_11 та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 02 червня 2019 року.

На підставі ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 02 червня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженими які тримаються під вартою в той же строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3