справа № 208/388/22
№ провадження 1-кс/208/134/22
УХВАЛА
Іменем України

03 лютого 2022 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу а скаргою потерпілої ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 07.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000334 від 04.08.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України, -
встановив:
19.01.2021 року в провадження слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_1 надійшла означена скарга потерпілої ОСОБА_3 , згідно якої, прохає скасувати постанову дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 07.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000334 за ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою слідчого судді від 19.01.2022 року за вказаною скаргою відкрито провадження.

Скарга вмотивована тим, що оскаржувана постанова дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 07.12.2021 року не містить жодного мотивування і обґрунтування, виходячи з конкретних перевірених під час досудового розслідування фактичних обставин справи, не зазначені докази, на підставі яких дізнавач дійшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.

В судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Дізнавач СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурор Кам`янської окружної прокуратури, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились, причини неявки не повідомили. На підставі ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд скарги за їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В провадженні СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0000334 від 04.08.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України, закрите постановою слідчого від 07.12.2021 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що висновок дізнавача про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення ґрунтується на тому, що факт вчинення кримінального правопорушення нічим не підтвердився.

Слідчий суддя вважає, що з таким висновком дізнавача погодитись не можна, оскаржувана постанова від 07.12.2021 року взагалі не містить процесуального аналізу, який ґрунтується на належних та допустимих доказах, щодо викладених у заяві про кримінальне правопорушення обставин та мотивів, з яких дізнавач дійшов висновку про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Посилання на те, що допитана в якості потерпілої ОСОБА_3 не вказала чіткого механізму нанесення їй тілесних ушкоджень не може слугувати підставою для закриття провадження, оскільки для з`ясування істини у кримінальному провадженні необхідно провести певні слідчі дії, передбачені главою 20 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування зобов`язані детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діянні особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю.

Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (Рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (Рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

Керуючись викладеним та ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:
Скаргу заявниці ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 07.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000334 від 04.08.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Постанову дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 07.12.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000334 від 04.08.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1