СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/8625/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діамант» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17.11.2020 року у кримінальному провадженні № 0001318 від 16.07.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
26.10.2021 до Святошинського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання, яке обґрунтоване наступним.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року було задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора та накладено арешт на корпоративні права ТОВ «ФК Діамант» у рамках кримінального провадження 0001318 від 16.07.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України.
Заявник зазначає, що 15.02.2021 року матеріали кримінального провадження відносно ряду товариства, у тому числі і ТОВ «Фінансова компанія «Діамант» виділено із кримінального провадження № 0001318 від 16.07.2020 року в кримінальне провадження № 0000133 від 15.02.2021 року.
Постановою слідчого третього слідчого розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_4 від 15.02.2021 року кримінальне провадження № 0000133 було закрито у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення.
З огляду на наведене заявник звертає увагу на наявність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту майна в повному обсязі.
Заявник до суду не прибув, просив проводити розгляд справи у його відсутність.
Прокурор до суду не з`явивився, про дату, час та місце судового розгляду орган прокуратури повідомлявся належним чином (а.с. 21,23).
Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Частиною 1 ст. 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом ст. 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно з ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Слідчий суддя бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), за змістом якої питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.
Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.
Як передбачено ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Як вбачається з долучених до клопотання документів, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року було задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора та накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Фінансова компанія «Діамант» у рамках кримінального провадження 0001318 від 16.07.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України (а.с. 28-30).
Як вбачається із листа ДФС від 25.11.2021 року, матеріали кримінального провадження відносно ряду товариства, у тому числі і ТОВ «Фінансова компанія «Діамант» виділено із кримінального провадження № 0001318 від 16.07.2020 року в кримінальне провадження № 0000133 від 15.02.2021 року (а.с. 32).
Постановою слідчого третього слідчого розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС Миколи Дідка від 15.02.2021 року кримінальне провадження № 0000133 було закрито у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 33-37).
Таким чином, після закриття кримінального провадження будь-які законні підстави для арешту майна відпали, однак прокурором не виконано обов`язку щодо його скасування одночасно з прийняттям рішення про закриття кримінального провадження, що є втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за ст. 1 Першого протоколу Конвенції.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що законні підстави для арешту вказаного майна відпали, отже клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 94, 98, 170-174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діамант» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17.11.2020 року у кримінальному провадженні № 0001318 від 16.07.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року у кримінальному провадженню № 0001318 від 16.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діамант» ().
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1