Справа № 569/550/19
УХВАЛА

14 грудня 2021 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло вказане клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11.06.2020 на майно, яке було вилучене в ОСОБА_3 .

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засідання просив клопотання задоволити з підстав викладених у ньому.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Із урахуванням заяви представника, неявки слідчого, відповідно до ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Рівненського РУП ГУНП проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №0006362 від 22.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України.
11.01.2019 в ході проведення обшуку житлового будинку по місцю проживання ОСОБА_3 , працівниками поліції було вилучено його особисті речі, а саме:
1. роутер Intellinet;
2. роутер Gepononu;
3. мобільний телефон Iphone;
4. ноутбук марки Lenovo 310-15ISK;
5. ноутбук марки Lenovo 100S-11IBY;
6. системний блок марки ZALMAN;
7. системний блок марки KRAULER;
8. Sim карти мобільного зв`язку в кількості 2 шт.;
9. Банківські картки в кількості 7 шт.
16.01.2019 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду, накладено арешт на вилучене в ході обшуку вищевказане майно, шляхом заборони будь-якій особі розпоряджатись та використовувати зазначене майно до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.
09.10.2019 за результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду частково скасовано арешт майна, яке було вилучено в ОСОБА_3 та зобов`язано старшого слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 повернути йому всі вищевказані речі.
11.06.2020 слідчим суддею Рівненського міського суду винесено ухвалу про накладення арешту на зазначені вище речі, шляхом заборони будь-якій особі розпоряджатись та використовувати зазначене майно до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в ході судового розгляду, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводиться вже більше трьох років, та з моменту вилучення зазначених речей пройшло вже три роки, однак будь-яких доказів того, що зазначене обладнання було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з адмініструванням інтернет ресурсу, що воно містить на собі сліди вчинення злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження не встановлено. Відтак, жодних із ознак, які б характеризували вказане арештоване майно, як речовий доказ, відповідно до ст. 98 КПК України немає, а тому, підлягає поверненню його власнику.
З На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для скасування арешту майна.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11.06.2020 на:

1. роутер Intellinet;
2. роутер Gepononu;
3. мобільний телефон Iphone;
4. ноутбук марки Lenovo 310-15ISK;
5. ноутбук марки Lenovo 100S-11IBY;
6. системний блок марки ZALMAN;
7. системний блок марки KRAULER, які були вилучені в ОСОБА_3 .
Зобов`язати старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 повернути вищевказане майно його власнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1