ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/275/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Незаконне поводження зі зброєю, бойовими
припасами або вибуховими речовинами
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, росіянина, з середньою технічною освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та на нього покладені обов`язки, передбачені п. п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 10.05.2019 року до 11.05.2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 2512,16 грн. на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової вибухово-технічної експертизи №4/165СЕ-19 від 22.07.2019 року та 2512,16 грн. на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової вибухово-технічної експертизи №4/103СЕ-19 від 24.04.2019 року, а всього стягнуто 5024 (п`ять тисяч двадцять чотири) гривні 32 копійки.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи з прямим умислом на збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу 04.02.2019 року домовився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про збут ручної осколкової гранати Ф-1. Цього ж дня, близько 13 год. 00 хв., отримавши від ОСОБА_8 грошову винагороду у сумі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень, повідомив ОСОБА_8 , що найближчим часом передасть йому гранату. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , наприкінці березня 2019 року, точні дата та час досудовим слідством не встановлені, придбав у невстановленої досудовим слідством особи ручну осколкову гранату Ф-1, яку почав зберігати при собі з метою подальшого збуту ОСОБА_8 .
Після чого, 23.03.2019 року о 18 год. 15 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_8 , якому доручено проведення оперативної закупки, картонну коробку, у якій, згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України №4/103СЕ-19 від 24.04.2019 року, знаходився корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та уніфікований запал ручної гранати модернізований (УЗРГМ-2), які у своїй сукупності відносяться до категорії боєприпасів.
Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початку травня 2019 року, точні дата та час досудовим слідством не встановлені, придбав у невстановленої досудовим слідством особи ручну осколкову гранату Ф-1, яку почав зберігати при собі з метою подальшого збуту.
Після чого, маючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, з прямим умислом на збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу, попередньо домовившись з ОСОБА_8 про збут ручної осколкової гранати Ф-1 10.05.2019 о 16 год. 13 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому доручено проведення оперативної закупки, картонну коробку, у якій, згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України №4/165СЕ-19 від 22.07.2019 року, знаходився корпус ручної осколкової гранати Ф-1, та уніфікований запал до ручних гранат модернізованими УЗРГМ-2, які у своїй сукупності відноситься до категорії боєприпасів.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Посилається на те, що суд належним чином не мотивував підстави призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, керувався тільки тим, що ОСОБА_7 визнав вину, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того вказує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не в повній мірі оцінив ті обставини, що ОСОБА_7 вчинив вказані тяжкі злочини проти громадської безпеки повторно.

Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і воно не є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню ним нових злочинів, не відповідає тяжкості вчинених ним протиправних діянь та його особі внаслідок його м`якості.

Заслухавши доповідь судді думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно п.9 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №7від 24.10.2003«Про практикупризначення судамикримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Названі вимоги судом першої інстанції дотримані.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи його від відбування покарання судом враховано, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , визнано є щире каяття.

Обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , є повторність вчинення злочину.

Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 раніше не судимий, неодружений, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд з достатньою повнотоюврахував фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та обставини, що обтяжує покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення покарання у виді трьох років позбавлення волі, розмір якого в апеляційній скарзі не оспорюється.
На підставі встановлених даних про особу обвинуваченого суд вважав, що ОСОБА_7 не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та прийняв рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів вказані судом підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання чітко, логічно та мотивовано вказані у вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, які призначено обвинуваченому.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що норми ст. 75 КПК України не містять обмежень щодо її застосування, з урахуванням тяжкості злочину, на що безпідставно посилається прокурор в своїх апеляційних доводах, як на підставу неправильного застосування цього кримінального закону.
Прокурор в апеляційній скарзі не вказує на порушення судом умов та підстав звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, які передбачені диспозицією ст. 75 КПК України, оскільки в частині першій цієї статті законодавцем передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав, наявність яких обумовлює можливість застосування судом зазначеного кримінального закону.
За таких обставин, висновки суду, що зазначені ним у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є слушним, оскільки судом першої інстанції об`єктивно встановлені обставини, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з випробуванням.
Зазначені обставини стануть надійною запорукою для виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що відповідає вимогам ст.ст. 75,65 та ст.50 КК України.
В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду прокурором не надано будь-яких відомостей, які б спростовували вищезазначені об`єктивні дані, що стали підставою для застосування судом першої інстанції норм ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 і на думку колегії суддів, прокурор безпідставно та помилково вказує на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, ставлячи під сумнів дискреційні повноваження суду.
За таких обставин, зі змісту апеляційної скарги прокурора, вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом дискреційними повноваженнями.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдане звільнення обвинуваченого від відбування покарання - є безпідставними.
З огляду на викладене, у суду першої інстанції були законні підстави для застосування норм ст. ст. 75,76 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання, враховуючи зокрема і встановлення судом максимальної тривалості іспитового строку.
Крім того, колегія суддів враховує, що з моменту вчинення останнього кримінального правопорушення ОСОБА_7 минуло більш ніж два роки, та минуло майже два роки з дня ухвалення щодо нього вироку.
Дані про притягнення його до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях матеріли провадження не містять та під час апеляційного розгляду надані не були.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що пост кримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про те, що звільнення від відбування покарання, яке застосував суд першої інстанції вже привело до позитивних змін в його особистості та створило в нього готовність до стабільної самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, яку він демонструє вже тривалий з моменту ухвалення щодо нього вироку.
За таких обставин, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, які свідчать на користь апеляційних доводів прокурора, щодо необхідності скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, що унеможливлює задоволення його апеляційних вимог.
Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.
Наведені обставини свідчать про правильність висновку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині вимоги скасування звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. п.5 ч.1 ст.284, 404, 405, 407, 417,418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді