Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3211/21
Провадження № 1-кп/553/3/2022
В И Р О К
Іменем України

10.02.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого : АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,-

в с т а н о в и в:

05.11.2021 р., близько 19:00 год., обвинувачений ОСОБА_4 , правомірно перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , належному ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, з прямим умислом, з корисливих спонукань, шляхом вільною доступу викрав належну потерпілому ОСОБА_7 банківську картку № НОМЕР_1 , видану в АТ КБ «ПриватБанк», яка згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02 жовтня 1992 року, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-111 від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 07 грудня 2000 року, «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБ України від 30 квітня 2010 року № 223, є різновидом офіційних документів.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 357 КК України.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з корисливих спонукань, з прямим умислом, шляхом вільного доступу за допомогою банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, в період часу з 6 по 7 листопада 2021 року заволодів грошовими коштами потерпілого в сумі 5 714,75 грн.

Так, 06.11.2021 року, в період часу з 08:19 год. по 15:46 год., обвинувачений ОСОБА_4 у магазині «Продукти», за адресою м. Полтава, вул. Євгена Сверстюка, 20, за придбані продукти харчування розрахувався банківською карткою AT KБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 , на загальну суму 2035,00 грн.

Продовжуючи злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом на крадіжку грошових коштів, обвинувачений ОСОБА_4 06.11.2021 р. в період часу з 16:59 год. до 17:22 год. пішов до магазину «Климівський», розташованому за адресою: м. Полтава, вул. Красноградське шосе, 25, де за придбані товари розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить, ОСОБА_8 , на загальну суму 188,00 грн.

В подальшому, реалізуючи єдиний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , 06.11.2021 року, в період часу з 17:34 год. по 17:44 год. обвинувачений ОСОБА_4 в магазині «Пятачок», за адресою м. Полтава, вул. Князя Ігоря Святославича, 19, придбав товари на суму 551,50 грн., за які знову розрахувався банківською карткою № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 .

Після цього, 06.11.2021 року, в період часу з 17:51 год. по 17:56 год., обвинувачений ОСОБА_4 придбав у магазині «Климівський», що за адресою: м. Полтава, вул. Красноградське шосе, 25, продукти харчування на суму 551,00 грн., за які розрахувався банківською карткою № НОМЕР_1 , належною потерпілому ОСОБА_8 .

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 в магазині «Пятачок» за адресою м. Полтава, вул. Князя Ігоря Святославича, 19, в період часу з 18:09 год. по 18:57 год. придбав продукти харчування на загальну суму 701,25 грн., за які розрахувався банківською карткою № НОМЕР_1 , належною потерпілому ОСОБА_8 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом на крадіжку грошових коштів ОСОБА_9 , 07.11.2021 року, в період часу з 10:25 год. по 18:36 год. обвинувачений ОСОБА_4 придбав у магазині «Пятачок» за адресою м. Полтава, вул. Князя Ігоря Святославича, 19, продукти харчування на загальну суму 1 688,00 грн., за які також розрахувався банківською карткою № НОМЕР_1 , належною потерпілому ОСОБА_8 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтвердивши факт їх скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_10 подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд кримінального провадження без його участі та зазначив, шо при винесенні вироку та призначенні виду та міри покарання покладається на розсуд суду, розмір матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням йому не відшкодовано.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.1, ст.357 ч.1 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.1, ст.357 ч.1 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.1, ст. 357 ч.1 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.1, ст. 357 ч.1 КК України.

Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 :

за ч. 1 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка);

за ч.1 ст. 357 КК України, як умисні дії, які виразилися у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень і щиро розкаявся у цьому, його характеристику, стан його здоров`я, позицію потерпілого по справі, проте, обвинувачений не займається суспільно-корисною працею, беручи до уваги як пом`якшуючі, так і обтяжуючі обставини по справі, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 70 ч.1 КК України у межах санкції статей ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України без застосування положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

По справі цивільні позови не заявлялись.

Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 185 КК України у виді 3 років обмеження волі;

за ч.1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років обмеження волі.

Початок строку покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речовий доказ - банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1