ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/28/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 26 лютого 2022 року.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, 28 грудня 2021 року, в післяобідній час, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 знаходився в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_10 . В ході раптово виниклого словесного конфлікту в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто на умисне вбивство ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , 28 грудня 2021 року, в післяобідній час, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, діючи умисно, цілеспрямовано та рішуче, наніс численні удари дерев`яною палицею для ходьби по різних частинах тіла потерпілого, внаслідок чого умисно, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що клопотання слідчого є обґрунтоване і доведене, а застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку відповідатиме обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість. Обставин, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2021 року та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 із тримання під вартою на передачу на піклування близькому родичу сестрі ОСОБА_11 з обов`язковим лікарським наглядом або поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що орган досудового розслідування не вжив достатніх заходів для встановлення психічного здоров`я підозрюваного, так як на даний час підозрюваний ОСОБА_7 потребує невідкладного медикаментозного лікування у вузькоспеціалізованій медичній установі, а не перебування в умовах СІЗО, оскільки останній перебуває на обліку з приводу хронічного психічного захворювання, діагноз параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний, змішаний дефект психіки, що підтверджується довідкою від 14 липня 2020 року № 03/2434 ТОКККПЛ (отриманою стороною захисту після постановлення оскаржуваної ухвали). Захисник зазначає, що ОСОБА_7 незаконно позбавлено волі і відповідно слідчий суддя мав перевірити незаконне затримання і подальше його утримання під вартою, як того вимагає п.4 ст.5 Конвенції, чого зроблено не було. Стверджує, що слідчий та прокурор ухилилися від прямої вимоги ч.2 ст.503 КПК України внаслідок чого це потягнуло за собою порушення вимог положень п.2 ч.1 ст.509 КПК України.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що повний текст ухвали слідчого судді від 31 грудня 2021 року, про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, був складений і проголошений 04 січня 2022 року, а повний текст вищевказаної ухвали отриманий стороною захисту 05 січня 2022 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що до задоволення не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

Що стосується клопотання апелянта щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 31 грудня 2021 року, то воно є обґрунтованим, оскільки 31 грудня 2021 року було проголошено резолютивну частину ухвали, її повний текст був складений і проголошений 04 січня 2022 року. Копію повного тексту вищевказаної ухвали сторона захисту отримала 05 січня 2022 року і з урахуванням положень ч.7 ст.115 КПК України на протязі п`яти днів захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, а тому цей строк слід поновити, як пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя визнав доведеним, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Також, слідчий суддя визнав доведеними наявність у цьому випадку ризиків, які наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, слідчий суддя прийшов до висновку, що в даному випадку, менш суворі запобіжні заходи ніж тримання під вартою не будуть достатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

В апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за ч.1 ст.115 КК України і наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому ці обставини не підлягають перевірці в ході апеляційного розгляду.

Проаналізувавши доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування на даному етапі досудового розслідування заходів, які передбачені ст.508 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність.

Так, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді доводи апеляційної скарги про наявність у підозрюваного ОСОБА_7 хронічного психічного захворювання, що підтверджується доданою до апеляційної скарги довідкою від 14 липня 2020 року № 03/2434 ТОКККПЛ, оскільки як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою 31 грудня 2021 року в матеріалах справи не було і сторона захисту не надала слідчому судді жодних доказів наявності такого захворювання. Як вказано в апеляційній скарзі, копію вказаної довідки від 14 липня 2020 року №03/2434 захисник отримав після постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Крім того, наявність медичних документів про розлади психічної діяльності або психічного захворювання у підозрюваного самі по собі не є підставою для здійснення провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, відповідно ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що слідчий та прокурор не виконали вимоги ч.2 ст.503 КПК України є безпідставними.

Також, не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах провадження доводи захисника про порушення вимог положень п.2 ч.1 ст.509 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді щодо залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, подія інкримінованого ОСОБА_7 злочину відбулась 28 грудня 2021 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 затримано 29 грудня 2021 року, ОСОБА_7 повідомлення про підозру вручено 30 грудня 2021 року і того ж дня слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу, яке розглянуто слідчим суддею 31 грудня 2021 року. При розгляді вказаного клопотання не було встановлено наявність медичних документів щодо розладу психічної діяльності або психічного захворювання підозрюваного, на які посилається захисник в апеляційній скарзі.

Отже, у слідчого та прокурора не було підстав для залучення експерта (експертів) на момент звернення із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Крім того, в ході апеляційного розгляду прокурор пояснив, що 04 січня 2022 року слідчим винесено постанову про призначення амбулаторної психіатричної експертизи, за результатами якої у разі встановлення обставин, передбачених ч.1 ст.503 КПК України, може бути прийняте рішення про зміну порядку досудового розслідування і здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Твердження адвоката ОСОБА_8 про неправильність установлення слідчим суддею часу фактичного затримання ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дав належну оцінку аналогічним запереченням захисника щодо часу затримання ОСОБА_7 та в своїй ухвалі зазначив, що згідно протоколу затримання ОСОБА_7 (а.с. 21-24) затримання відбулось 29 грудня 2021 року о 17 год. 40 хв., вказаний протокол відповідає усім вимогам КПК України та підстав сумніватися у його достовірності не має, з чим і погоджується колегія суддів.

В апеляційній скарзі захисник наголошує, що фактичне затримання підозрюваного ОСОБА_7 відбулося значно раніше, а саме з моменту прибуття близько 10 год. 00 хв. 29 грудня 2021 року працівників поліції на місце події за повідомленням ОСОБА_7 про виявлений труп ОСОБА_10 і вважає, що саме з цього часу відповідно до ст. 209 КПК України ОСОБА_7 був затриманий, оскільки через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із працівниками поліції.

Однак, такі доводи сторони захисту є суперечливими і не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки зі змісту апеляційної скарги захисника та письмових пояснень підозрюваного ОСОБА_7 видно, що він близько 08 год. 30 хв. 29 грудня 2021 року повідомив поліцію про виявлення трупа ОСОБА_10 , а після цього дочекався їх приїзду і в подальшому залишався із ними. Таким чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 залишався на місці події внаслідок застосування до нього сили або через підкорення наказу уповноваженої службової особи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404,419,422, 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_8 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді