ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9080/20 Номер провадження 11-кп/814/582/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 17.07.2020 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, працюючого вантажником Полтавський КЕПОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.03.2012 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки і 3 місяці позбавлення волі;

- 25.11.2014 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого з Кеменчуцької ВК №69 по відбуттю строку покарання 22.12.2018 року,

за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вказано рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

По справі вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, 17 липня 2020 року приблизно о 06 годині 02 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку № 30 по вул. Гоголя м. Полтави, побачивши іноземку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підбіг до неї та раптово, умисно схопив її лівою рукою за волосся голови, від чого вона впала на коліна та наніс їй кілька ударів в область обличчя, чим спричинив їй середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я у виді посттравматичного дефекту фронтального відділу зубів на верхній щелепі з повним вивихом першого та другого зубів на верхній щелепі справа і першого зубу на верхній щелепі зліва з забоєм верхньої губи, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді гематоми м`яких тканин та садна шкіри правого колінного суглобу та легкі тілесні ушкодження у виді крововиливів в шкіру тім`яної ділянки.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій останнього, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає зміні у зв`язку з неповнотою судового розгляду.

Наголошує, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд не вирішив питання щодо заявленого прокурором цивільного позову. У мотивувальній та резолютивній частинах вироку не зазначено рішення про цивільний позов.

З наведених мотивів прокурор просить змінити вирок суду, яким задовольнити цивільний позов прокурора, заявлений в інтересах держави та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої ОСОБА_12 у сумі 8002 грн. 23 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Посилається на неврахування судом ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та пом`якшуючі обставини.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження у відсутність потерпілої ОСОБА_13 , яка у своїй заяві просила апеляційний суд проводити розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу адвоката, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги адвоката та вказував на необхідність зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги захисника поданої в інтересах обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого місцевим судом визнано активне сприяння розкриттю злочину та згідно ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого визнано рецидив злочинів.
Також місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого.
Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який активно сприяв розкриттю злочину, хоча і працює, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, але посередньо характеризується, раніше неодноразово судимий та через нетривалий проміжок часу знову вчинив умисний злочин, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, ризик його небезпеки для суспільства та вчинення повторних правопорушень органом пробації оцінюється як високий колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті без застосування положень ст.75 або ст. 69 КК України.
З огляду на конкретні обставини справи, колегія суддів не вбачає обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та можуть слугувати підставою для призначення більш м`якого покарання відповідно до ст.69 КК України.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.
Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Інші доводи апелянта не впливають на правильність прийнятого місцевим судом рішення.
За таких обставин, з урахуванням пом`якшуючої та обтяжуючої обставини покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначене в межах санкцій інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника подана в інтересах обвинуваченого задоволенню не підлягає, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого, що могло б бути підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, як і не становлено достатніх підстав для призначення покарання із застосуванням статті 69 КК, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.
На переконання колегії суддів, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступних мотивів.
Так, як передбачено частиною 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Пунктом 7 ч.1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Відповідно до ч.3 ст. 128, п.12 ч.2 ст. 36 КПК України прокурором по справі пред`явлено цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення у сумі 8002 грн. 23 коп.
Перевіркою матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок місцевий суд взагалі не вирішив питання щодо заявленого цивільного позову. У мотивувальній та резолютивній частині вироку не зазначено про цивільний позов.
Отже, враховуючи те, що місцевий суд рішення по суті щодо заявленого прокурором цивільному позову не прийняв, виходячи зі змісту статей 407,408,409,410 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості виправити допущені судом першої інстанції помилки шляхом прийняття свого рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі прокурора.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне довести до відома прокурора право на вирішення даного спору в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

У зв`язку з набранням вироком суду першої інстанції законної сили взяти під варту ОСОБА_7 в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, засудженим з моменту її отримання.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4