Провадження № 11-кп/824/420/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого неофіційно, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
Відповідно до п.2 ч.3, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. .

Цим же вироком вирішено питання про речові докази, про відшкодування процесуальних витрат та прийнято рішення щодо цивільного позову.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року на майно, а саме: мобільний телефон марки «ZTEBladeA5 2019» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору з двома СІМ-картами синього та червоного кольору та карткою пам`яті 4 Gbу чохлі темно-синього кольору скасовано та повернуто власнику ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи умисел на умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату функції органу, поєднану зі стійкою втратою працездатності не менш, як на одну третину, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 30.06.2020, приблизно о 21:45 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , вступив у сварку з раніше знайомим ОСОБА_10 , в ході якої у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, утримуючи в правій руці предмет, схожий на пістолет, ймовірно «Flober», здійснив з нього чотири постріли в область голови, паху, лівого стегна ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, а саме: вогнепальна рана до 0,7 см в діаметрі рогівки лівого ока від оптичної зони до склери, на 17 годин умовного циферблату, з випадінням внутрішніх оболонок лівого ока, деформацією та зменшенням у об`ємі очного яблука, наявністю міхурців повітря в ньому та порожнині лівої очниці, перелому латеральної стінки лівої очниці зі зміщенням уламків всередину та наявністю стороннього тіла (кулі), зліва в м`яких тканинах підскроневої ямки - вогнепальне наскрізне рогівково-склеральне поранення лівого ока з випадінням внутрішніх оболонок, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності); вогнепальне ненаскрізне поранення в лобковій ділянці по центру в проекції основи статевого члена з наявністю стороннього тіла (кулі), що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вказане вогнепальне наскрізне рогівково-склеральне поранення лівого ока з випадінням внутрішніх оболонок призвело до втрати функції (зору), а без надання своєчасної відповідної спеціалізованої медичної допомоги могло б призвести до втрати самого органу (ока).
ОСОБА_7 , після вчинення злочину, з місця події зник.

Не погоджуючись із вказаним рішенням судупрокурором подано апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років. В решті вирок залишити без змін.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що судом не надано належної оцінки ставленню ОСОБА_7 до вчиненого ним протиправного суспільно-небезпечного діяння, який фактичні обставини визнав частково, у зв`язку з чим судовий розгляд даного кримінального провадження відбувався у загальному повному порядку. Як під час проведення досудового розслідування, так і судового слідства ОСОБА_7 часто змінював свої показання, вигадував різні версії події кримінального правопорушення. Зазначена поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність у ОСОБА_7 щирого каяття у вчиненому діянні, а висловлене ним в судових дебатах твердження про наявність у нього щирого каяття необхідно розцінювати суду з урахуванням факту усвідомлення ним невідворотності покарання.
Прокурор вказує, що залишилися поза увагою суду і конкретні обставини кримінального правопорушення, враховуючи локалізацію спричинення потерпілому ушкоджень серед яких є життєво важливі частини тіла, а саме голова, а також враховуючи кількість спричинених ушкоджень та предмет, за допомогою якого вони спричинені, тобто предмет схожий на пістолет Флобер сторона обвинувачення розцінює показання обвинуваченого такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються зібраними доказами, а загалом позицію обвинуваченого, як позицію самозахисту з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
Також, на думку прокурора, судом не надано належної оцінки позиції потерпілого, який в своїх показаннях звертав увагу суду на те, що після події кримінального правопорушення побоюється за своє життя та здоров`я, знаючи, що обвинувачений перебуває на волі та може продовжити вчиняти відносно нього протиправні дії з метою помсти. Крім того, за результатами проведеної судово-медичної експертизи №042-1258-2020, встановлено, що поранення, спричинене потерпілому, призвели до втрати функції зору, а без надання своєчасної відповідної спеціалізованої медичної допомоги могло б призвести до втрати самого органу (ока). ОСОБА_10 повідомив суду, що ОСОБА_7 лише під час судового розгляду кримінального провадження частково відшкодував матеріальну шкоду. Проте, для завершення лікування та подальшого відновлення функцій зору потерпілого необхідна значна сума коштів. У зв`язку з чим потерпілий у судових дебатах просив суд призначити достатнє, справедливе покарання, відповідне вчиненому суспільно-небезпечному діянню.
Отже, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу дають підстави для висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, у разі призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали рішення суду першої інстанції вірним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Із положеннями ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегією суддів встановлена неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначаючи йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі за цей злочинсуд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, та дані про його особу, згідно яких обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, за місцем останнього працевлаштування в ТОВ «ТД Український Продукт» характеризується лише з позитивної сторони, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №2, перебуває під наглядом в Київській міській наркологічній лікарні «Соціотерапія» з 11 грудня 2017 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, гостра інтоксикація. Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, вперше притягнення до кримінальної відповідальності. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими такі висновки районного суду та погоджується з тим, що саме такий вид та розмір покарання сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку і про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Однак, на думку колегії суддів, такі висновки районного суду є належним чином необґрунтованими та безпідставними, оскільки в достатній мірі не враховано суспільно-небезпечні наслідки вчиненого ним злочину, дані щодо особи обвинуваченого та поведінку обвинуваченого після вчинення ним протиправних дій.

Зокрема, наслідком вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи є втрата потерпілим функції зору, що беззаперечно призвело до зміни звичного ритму життя потерпілим та тривалого лікування. Здійснивши постріли в область голови, паху та стегна потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 не здійснив жодних дій щодо надання допомоги потерпілому, зокрема не викликав швидку допомогу та не надав першу медичну допомогу, а навпаки після вчинення злочину, зник з місця події.

Крім того, під час судових дебатів потерпілий наполягав на призначенні реальної міри покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 . Обвинувачений характеризується посередньо та перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає мотивованими доводи апеляційної скарги прокурора із приводу необґрунтованого призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, авирок місцевого суду скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухваленням в цій частині вироку апеляційного суду.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.ст.69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.331, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання цього вироку.

У решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк із моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: