Справа № 168/590/21
Провадження № 1-кп/168/95/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

08 грудня 2021 року смт. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника- адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 30 липня 2021 року відносно:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки села Любохини Ковельського (раніше Старовижівського) району Волинської області, громадянки України, раніше не судимої, з професійно-технічною освітою, заміжньої, непрацюючої, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2021 року, близько 21.00 години, знаходячись в спальній кімнаті житлового будинку за місцем проживання в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись позаду ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопила кухонний ніж та умисно нанесла три удари в ділянку спини зліва ОСОБА_6 .

Внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва, лівобічного гемопневмотораксу, підшкірної емфізема зліва. Які згідно висновку судово-медичної експертизи № 126 від 06.08.2021 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорює. Підтвердила суду, що кримінальне правопорушення нею було вчинено при вищезазначених обставинах.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд обвинувачену суворо не карати. Призначити покрання в межах мінімального розміру та звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 29 липня 2021 року близько 21-ї години вечора зайшов до батька обвинуваченої щоб його провідати. Бо останній хворів, а згодом вже помер. Сам потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння. На зауваження ОСОБА_4 , яка знаходилася в спальній кімнаті, щоб потерпілий вийшов з хати, зреагував. Вказав, що будинок належить батькові, а не їй. Після чого остання вийшла з кімнати та пройшла повз нього поза спиною. Спочатку нічого не відчув, було три удари в спину. Потім побачив кров на своєму одязі. Притиснув обвинувачену до грубки, бо остання махала ножем. До обвинуваченої претензій немає. Остання вибачилася та відшкодувала матеріальні та моральні збитки. ОСОБА_4 виховує неповнолітню дочку. Тому просив суд застосувати покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Просив визнати ОСОБА_4 винною та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Зазначив, що обвинувачена характеризується позитивно. Строк запобіжного заходу у виді особистого зобовязання щодо обвинуваченої в рамках цього кримінального провадження закінчився. Збитки потерпілому відшкодовані повністю. Цивільний позов не заявлявся. Витрати на залучення експертів відсутні. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги частини 3 статті 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, що будуть досліджуватися, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченої. Обвинуваченій було роз`яснено, що в даному випадку вона позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000182 від 30 липня 2021 року, відомості надані сторонами у судовому засіданні, суд погоджується із кваліфікацією кримінального правопорушення органом досудового слідства та приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 cтатті 121 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є доведеною в повному обсязі.

При призначені покарання обвинуваченій суд керується положеннями статті 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винної, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Обставинами, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире її каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, утримання та виховання нею неповнолітньої доньки, повне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди.

Обставини, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Так, відповідно до статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 1 статті 121ККУкраїни є тяжким.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 є громадянкою України, вчинила кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаялася у вчиненому, повністю відшкодувала ОСОБА_6 збитки, потерпілий будь-яких вимог до обвинуваченої не заявляє, а просить суд її реально не позбавляти волі, обвинувачена має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, виховує неповнолітню доньку.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини у сукупності із даними, що характеризують особу ОСОБА_4 , її відношення до скоєного злочину, та вважає, що покарання необхідно визначити в межах санкції частини 1 статті 121 КК України у виді позбавлення волі мінімального строку.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, того факту, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, ставлення її до вчиненого нею діяння, вона в повній мірі усвідомлювала протиправність своїх дій, а також їх наслідки, щире каяття останньої, а також враховуючи позицію потерпілого, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до статей 75, 76 КК України, оскільки відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженої.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

По кримінальному провадженню цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід відсутній. Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами

статтей 349, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України,

суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 3 (три) роки.

На підставі частин 1, 2 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

Речові докази:

- змиви слідів бурого кольору, що зовні схожі на кров, які поміщено до паперових конвертів та ніж, що містить на собі сліди бурого кольору, ззовні схожі на кров, який поміщено у паперовий конверт і знаходяться в камері зберігання речових доказів - знищити;

- одяг ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повернути власникам.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 02.09.2021 року.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених статтею 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1