Провадження № 11-кп/4820/278/22
Справа № 675/1491/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : запобіжний захід Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2022 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено по 03 березня 2022 року, включно.

Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, крім того, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження не допитані обвинувачені, в тому числі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а відтак обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інший злочин, а тому тримання його під вартою запобіжить перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні, вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ухиленню від правосуддя.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати, застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати, у визначений судом період доби, місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК

України. Вказує, що в проміжок часу з 05.05.2020 року по 05.01.2022 року не відбулося жодного судового засідання в якому була б змога, з процесуальної точки зору, допитати обвинувачених та завершити судовий розгляд. Протягом цього часу постановляються лише ухвали про продовження терміну дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із зазначенням факту наявності раніше встановлених ризиків. Однак, поряд з наявними характеризуючими даними особи ОСОБА_7 , який характеризується позитивно, має власне житло, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відсутні нові ризики та зменшились раніше наявні. Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має двох малолітніх дітей, яких утримує матеріально, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має у власності житловий будинок, його стан здоров`я є не цілком задовільним та таким, що потребує відповідного медичного нагляду. А відтак вважає, що запобіжним заходом, який, в повній мірі, гарантував би належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 є домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З клопотання прокурора убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, а тому перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки, будучи обвинуваченим, усвідомлює, що за вчинення вищевказаних злочинів йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і як, останній, захід при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також обставини визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що він обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, які за своїм характером становлять особливу суспільну небезпеку, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. Крім того, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження не допитані обвинувачені, в тому числі сам ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а відтак наявність ризиків, на підставі яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому було обрано, не зменшились, та прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на інший, більш м`який.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, покарання, яке очікує особу, в разі доведення його винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави суду для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.

Твердження апеляційної скарги захисника про відсутність виписаних в ухвалі суду, ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишення його місця проживання з покладенням обов`язків, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, його позитивної характеристики, відсутність судимостей та наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, власного житла, не спростовують таке рішення місцевого суду, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого та обставин вчинення злочинів, які були враховані при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта щодо не цілком задовільного стану обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з чим, він потребує відповідного медичного нагляду є необґрунтованими, оскільки в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» є повноцінна медична частина, де обвинуваченому ОСОБА_7 може бути надана необхідна медична допомога.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Твердження апелянта про не наведення обґрунтованих підстав неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів, які давали б можливість обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спростовують, встановлених судом обставин і висновків, та не дають підстав вважати, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, належним чином, забезпечить процесуальну поведінку ОСОБА_7 , усуне продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак, порушення процесуального закону відсутні.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.

Таким чином, наявність ризиків, у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3