1Справа № 335/1262/22 1-кс/335/587/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 р. слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000103, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000103.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 22.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» та ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» діючи умисно, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для фізичних осіб та приховування факту незаконної передачі у приватну власність земельної ділянки площею 1,8532 га державної форми власності, внесли недостовірні відомості до Державного земельного кадастру щодо меж прибережної захисної смуги Азовського моря на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

В ході подальшого досудового розслідування встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 16.11.2020 № 8-9080/15-20-СГ у приватну власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 1,8532 га (кадастровий номер :02:012:0373) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Бердянського району.

За результатами опрацювання Публічної кадастрової карти України було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0373 знаходиться на відставі 25-60 метрів від урізу води Азовського моря, що могло свідчити про перебування останьої у межах прибережної захисної смуги.

В подальшому, шляхом порівняння картографічних матеріалів Проекту землеустрою та контуру земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373 встановлено, що земельна ділянка повністю знаходиться у межах прибережної захисної смуги Азовського моря. При цьому, межа прибережної захисної смуги збігається з верхнею межею земельної ділянки. Указане надає підстави для висновку про порушення вимог ст.ст. 59, 60, 62 Земельного кодексу України та ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України під час передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду.

Опрацюванням технічного звіту з висновку щодо місця розташування масиву земельних ділянок ділянок (інвентарний № 9/230-473 від 03.09.2021) встановлено, що у ньому наведені дані щодо межі прибережної захисної смуги Азовського моря на території Луначарської сільської ради, яка не відповідає проєкту землеустрою.

Зокрема, межі прибережної захисної смуги встановлені проєктом землеустрою були зміщені до нижньої межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373, тим самим ділянка опинилась поза прибережною захисною смугою. Указані відомості також були нанесені на Публічній кадастровій карті України (розділ «обмеження у використанні земель»).

При цьому, відомості про обмеження у використанні земель (нанесення меж прибережної захисної смуги на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області) до Державного земельного кадастру були внесені державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_6 лише 19.05.2021, тобто після передачі у приватну власність земельної ділянки.

Також, Запорізькою обласною прокуратурою отримано інформацію з Приазовського національного природного парку (лист від 23.09.2021 № 670/13-06), згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0373 розташована у межах території національного природного парку. Указане свідчить також про можливі порушення вимог природоохоронного законодаства.

У подальшому, вищевказана земельна ділянка, на підставі договору купівлі-продажу № 17322 від 24.11.2020, була відчужена на користь ОСОБА_7 .

17.02.2021 на підставі заяви ОСОБА_7 було затверджено техничне завдання із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373 без зміни її цільового призначення на 16 (шіснадцять) окремих земельних ділянок, на підставі чього кадастровий номер :02:012:0373 було анульовано і визначено шістнадцять номерів на кожну земельну ділянку окремо сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_8 .

Наразі земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0373, як об`єкт цивільних прав вже не існує, оскільки поділена на шістнадцять нових земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:012:0374, :02:012:0375, :02:012:0376, :02:012:0377, :02:012:0378, :02:012:0379, :02:012:0380, :02:012:0381, :02:012:0382, :02:012:0383, :02:012:0384, :02:012:0385, :02:012:0386, :02:012:0387, :02:012:0388, :02:012:0389, які згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, належать на праві приватної власності ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ).

Також встановлено, що на платформі оголошень «ОLХ» розміщена інформація щодо продажу вказаних земельних ділянок. Тобто існує можливість передачі прав власності на вказані земельні ділянки третім особам.

Аналіз отриманих документів дає підстави вважати, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення стосовно незаконної передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373 причетні службові особи ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» та ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а також сертифіковані інженери - землевпорядники.

На підставі зазначеного, орган досудового розслідування приходить до висновку, що реєстрація права власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:012:0373, її відчуження на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу № 17322 від 24.11.2020 та її подальший поділ на шіснадцять окремих земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:012:0374, :02:012:0375, :02:012:0376, :02:012:0377, :02:012:0378, :02:012:0379, :02:012:0380, :02:012:0381, :02:012:0382, :02:012:0383, :02:012:0384, :02:012:0385, :02:012:0386, :02:012:0387, :02:012:0388, :02:012:0389 здійснювалася на підставі документів, які містять недостовірну інформацію.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою збереження речових доказів, у органа досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на вищезазначені земельні ділянки за вищезазначеними кадастровими номерами, які розташовані на території Бердянського району Запорізької області, у формі заборони володільцям та користувачам зазначених земельних ділянок володіти ними, користуватися та розпоряджатися, у зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити на підставі обґрунтування викладеного у клопотанні та з урахуванням доказів, доданих до нього.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про день, час та місце розгляду клопотання про арешт майна -повідомлялись слідчим. Згідно рапорту слідчого ОСОБА_3 , з метою виклику до судового засідання з розгляду клопотання про аршт майна, призначене на 1502.2022 на 14.30 год. був здійснений виклик у телефонному режимі гр. ОСОБА_7 з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , та виклик на телефонний номер ОСОБА_5 НОМЕР_4 . Під час виклику зазначені номери мобільних телефонів були вимкнені.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання про арешт майна та документи надані слідчим, заслухавши слідчого та прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В силу ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зібрані стороною обвинувачення докази вказують на наявність обґрунтованих підстав вважати, що реєстрація права власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:012:0373, її відчуження в подальшому на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу № 17322 від 24.11.2020 та її подальший поділ на шіснадцять окремих земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:012:0374, :02:012:0375, :02:012:0376, :02:012:0377, :02:012:0378, :02:012:0379, :02:012:0380, :02:012:0381, :02:012:0382, :02:012:0383, :02:012:0384, :02:012:0385, :02:012:0386, :02:012:0387, :02:012:0388, :02:012:0389 здійснювалася на підставі документів, які містять недостовірну інформацію.

Так, органом досудового розслідування було встановлено, що напідставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 16.11.2020 № 8-9080/15-20-СГ у приватну власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 1,8532 га (кадастровий номер :02:012:0373) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Бердянського району.

За результатами опрацювання Публічної кадастрової карти України було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0373 знаходиться на відставі 25-60 метрів від урізу води Азовського моря, що могло свідчити про перебування останьої у межах прибережної захисної смуги.

В подальшому, шляхом порівняння картографічних матеріалів Проекту землеустрою та контуру земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373 встановлено, що земельна ділянка повністю знаходиться у межах прибережної захисної смуги Азовського моря. При цьому, межа прибережної захисної смуги збігається з верхнею межею земельної ділянки. Указане надає підстави для висновку про порушення вимог ст.ст. 59, 60, 62 Земельного кодексу України та ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України під час передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду.

Опрацюванням технічного звіту з висновку щодо місця розташування масиву земельних ділянок ділянок (інвентарний № 9/230-473 від 03.09.2021) встановлено, що у ньому наведені дані щодо межі прибережної захисної смуги Азовського моря на території Луначарської сільської ради, яка не відповідає проєкту землеустрою.

Зокрема, межі прибережної захисної смуги встановлені проєктом землеустрою були зміщені до нижньої межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373, тим самим ділянка опинилась поза прибережною захисною смугою. Указані відомості також були нанесені на Публічній кадастровій карті України (розділ «обмеження у використанні земель»).

При цьому, відомості про обмеження у використанні земель (нанесення меж прибережної захисної смуги на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області) до Державного земельного кадастру були внесені державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_6 лише 19.05.2021, тобто після передачі у приватну власність земельної ділянки.

Окрім цього, Запорізькою обласною прокуратурою отримано інформацію з Приазовського національного природного парку (лист від 23.09.2021 № 670/13-06), згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0373 розташована у межах території національного природного парку, що свідчить також на думку сторони обвинувачення про можливі порушення вимог природоохоронного законодаства.

У подальшому вищевказана земельна ділянка, на підставі договору купівлі-продажу № 17322 від 24.11.2020, була відчужена на користь ОСОБА_7 .

17.02.2021 на підставі заяви ОСОБА_7 було затверджено техничне завдання із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0373 без зміни її цільового призначення на 16 (шіснадцять) окремих земельних ділянок, на підставі чього кадастровий номер :02:012:0373 було анульовано і визначено шістнадцять номерів на кожну земельну ділянку окремо сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_8 .

Наданий час органом досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0373, як об`єкт цивільних прав вже не існує, оскільки поділена на шістнадцять нових земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:012:0374, :02:012:0375, :02:012:0376, :02:012:0377, :02:012:0378, :02:012:0379, :02:012:0380, :02:012:0381, :02:012:0382, :02:012:0383, :02:012:0384, :02:012:0385, :02:012:0386, :02:012:0387, :02:012:0388, :02:012:0389, які згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на нерохоме мйано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру забороний відчудження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 292100383 від 23.12.2021, належать на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Окрім того встановлено, що на платформі оголошень «ОLХ» розміщена інформація щодо продажу вказаних земельних ділянок. Таким чином, слідчим доведено можливість передачі прав власності на вказані земельні ділянки третім особам.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює повноваження щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (ч. 4 ст. 173 КПК України).

Відповідно до ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод захист кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини не встановив порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішенні по справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» від 18.01.2001 в зв`язку з відмовою держави в наданні заявниці дозволу на будівництво житлового будинку та надалі у праві на безперешкодне проживання у фургоні на земельній ділянці, що належить їй на праві власності.

ЄСПЛ зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває в міському «зеленому поясі» на великих площах території ландшафтної консервації, між селищем і відкритою долиною та призначена для прогулянок і верхової їзди, а тому інтереси землеустрою (як національні, так і місцеві) переважають потреби заявника, оскільки основною метою цієї зони є захист навколишньої сільської місцевості від подальших шкідливих змін.

В зв`язку з цим ЄСПЛ визнав, що дії держави прямо відповідають інтересам екологічної політики, а тому втручання у право заявниці на мирне володіння її майном було пропорційним і справедливого балансу дотримано.

ЄСПЛ також зауважив, що не можна погодитися з наданням захисту особам, які, усвідомлюючи заборони, встановлені законодавством, споруджують оселі в екологічно захищених зонах, а якби суд вчинив інакше, він би заохочував до незаконних дій на шкоду захисту прав інших осіб на безпечні екологічні умови проживання.

При цьому ЄСПЛ звернув увагу, що будь-які гуманітарні міркування (єдине житло, важкий матеріальний чи соціальний стан), які могли призвести до іншого результату розгляду на національному рівні, не можуть використовуватися судом як підстава для задоволення вимог заявника, оскільки це б розцінювалося як надання йому винятку щодо застосування національних законів.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Прокурором у клопотанні та в судовому засіданні доведено наявність правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна на підставі пункту 1 частини другої статті 170 КПК України.

Вищезазначені земельні ділянки, які розташовані у межах території національного природного парку, мають ознаки матеріальних об`єктів, визначених в ч. 1 ст. 98 цього Кодексу.

Дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, враховуючи пояснення та слідчого, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню повністю, оскільки у випадку відчуження вищезазначених земельних ділянок, їх власниками, розпорядження ними в спосіб пошкодження, зрізування дерев, забудова тощо, ускладнить або зробить неможливим захист порушених інтересів держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000103, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :02:012:0374, :02:012:0375, :02:012:0376, :02:012:0377, :02:012:0378, :02:012:0379, :02:012:0380, :02:012:0381, :02:012:0382, :02:012:0383, :02:012:0384, :02:012:0385, :02:012:0386, :02:012:0387, :02:012:0388, :02:012:0389, які розташовані на території Бердянського району, Запорізької області, та які згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, належать на праві приватної власності ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню земельних ділянок; вчиняти дії щодо об`єднання, розподілу, зміни конфігурації вказаних земельних ділянках; вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, в тому числі: зрізувати дерева, наявні на земельній ділянці, здійснювати будівництво об`єктів нерухомості; вчиняти дії, які можуть спричинити зміну цілісності чи її первинного вигляду.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1