Справа №293/2268/21
Провадження №1-кп/293/183/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхові кримінальне провадження №0000205 від 12.08.2021 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

11.08.2021 ОСОБА_4 близько 21 год. перебував поблизу продуктового магазину по АДРЕСА_2 , де побачив велосипед, який належить ОСОБА_6 та вирішив його викрасти. В цей же день, час, та в даному місці, реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав велосипед торговельної марки «Салют», вартістю 1290 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1290 грн.

Своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, та показав, що дійсно він 11.08.2021 у вечірній час взяв біля магазину чужий велосипед щоб покататись, а потім заховав його. У вчиненому щиро розкаюється, вказав, що заподіяні ним збитки відшкодував в повному обсязі, повернувши велосипед власнику.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд при призначенні покарання його підзахисному врахувати наступні обставини: ОСОБА_4 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення під час проведення досудового розслідування, викрадений велосипед повернув, вчинений ним злочин не завдав суспільно-небезпечних наслідків, крім того, обвинувачений має на утриманні матір, яка є інвалідом І групи. Просив призначити покарання у виді арешту строком на 1 місяць.

Потерпілий ОСОБА_6 подав до суду заяву від 02.11.2021, в якій просить судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводити без його участі. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має. На суворому покаранні не наполягає (а.с.17).
Враховуючи те, що учасники судового розгляду не оспорюють фактичних обставин справи та правильно розуміють зміст цих обставин, відсутність будь-яких сумніви у добровільності їхніх позицій, заслухавши їх думку та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особуобвинуваченого ОСОБА_4 визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого, вислухавши думку захисника та прокурора, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена.

Своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При визначенні міри покарання суд враховує: суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо; раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на облікуу лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні матір інваліда І групи, а також той факт, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдані збитки, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді арешту, на строк визначений санкцією ч.1 ст.185 КК України.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні даних про обвинуваченого відповідно до положень ст.50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не обирався.

Разом з тим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою в межах іншого кримінального провадження.

V. Рішення щодо речових доказів
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні рішення про їх визнання такими.

Накладений арешт на велосипед марки «Салют» слід скасувати.
VІ. Процесуальні витрати
З обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експерта в порядку ч. 2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2,7, 100, 124, 128, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 2 (два ) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судово товарознавчої експертизи в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 коп.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Богунського районнного суду м. Житомира від 16.08.2021 у справі №295/10643/21 на велосипед марки «Салют» - скасувати.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироку законної сили, а саме: велосипед марки «Салют» залишити власнику ОСОБА_6 .
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_7