Справа № 509/5153/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0000029 від 09 лютого 2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.369-2 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ:

27.09.2021 року на розгляд Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000029 від 09 лютого 2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.369-2 ч.2 КК України.

30.09.2021 р. ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.369-2 ч.2 КК України призначено до розгляду на 11 жовтня 2021 року о 13-00 год. в приміщенні Овідіопольського районного суду у відкритому судовому засіданні.

09.12.2021 р. на адресу суду надійшла угода про визнання винуватості від 09.12.2021 р. укладена між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження №0000029 від 09 лютого 2021 р.

Оглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 і ч.2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з тим згідно вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, тощо.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Як вбачається з тексту угоди про визнання винуватості, прокурор та обвинувачений досягли угоди про визнання винуватості, додержуючись таких умов: обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст.369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 5500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 93500 грн. та додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади пов`язані з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, або таких, що прирівнюються до таких посад, на строк 2 роки передбаченого ст.55 КК України.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.469 КПК України Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015№13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Згідно ст.470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо :

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга №6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

В судовому засіданні встановлено, що по кримінальному провадженню за скоєння корупційного кримінального правопорушення стороною обвинувачення з обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості, за участю захисника. Сторони угоди вирішили питання щодо покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Однак в угоді про визнання винуватості від 09.12.2021 не вирішено питання щодо речових доказів та витрат на проведення експертиз. Також суд вважає, що покарання визначене сторонами угоди по корупційному кримінальному правопорушенню не відповідає меті призначення покарання - не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відтак, з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, наведених в обвинувальному акті та формулювання обвинувачення суд констатує, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України.

Вимогами ч.4 ст.469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Зазначені обставини не дозволяють суду здійснити дії, передбачені ст.474 КПК України, що виключає можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 09.12.2021.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості від 09.12.2021 р. та продовження судового розгляду.
Керуючись ст.ст.314-315, 369,373-376,468,471,474,475 КПК України

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 09 грудня 2021 укладену між прокурором, обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000029 від 09 лютого 2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.369-2 ч.2 КК України - відмовити.

Продовжити судове засідання по даному кримінальному провадженню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1