Справа № 347/1809/19
Провадження № 11-кп/4808/497/21
Категорія ч.2 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів су дової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000406 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_10 1000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 завдала ОСОБА_10 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, при слідуючих обставинах :

24 жовтня 2018 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин відбувся словесний конфлікт.

В ході конфлікту ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, маючи умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, тримаючи в руках скляну банку, нанесла нею удар по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи різана рана тім`яно-потиличної ділянки голови зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 593,56 грн та моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Не погодившись з вказаним вироком суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок та постановити відносно неї виправдувальний вирок. А також дослідити докази, додані нею: вирок Косівського районного суду від 28.05.2020 року у справі №347/1811/19, ухвалу апеляційного суду щодо цього вироку, лазерний диск з відеозаписом отриманим в Косівському районному суді з матеріалів кримінальної справи №347/1811/2019, покази ОСОБА_12 , її клопотання до суду від 28.05.2020 року, протокол огляду місця події.

Вважає вирок суду незаконним з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, суперечності між вироками суду, ухваленими за результатами однієї і тієї ж події.

Щодо обставин справи, то обвинувачена зазначає, що 24.10.2018 року близько 09 год. вона вийшла з свого помешкання з півлітровою скляною банкою, заповненою козячим молоком, яку несла до сусідки. На території сільської вулиці, що прилягає до її подвір`я, в місці, де радіус дії камери спостереження, що на її будинку, не дає можливості бачити подію, до неї підбіг ОСОБА_10 з криком, що нібито вона покидала на його подвір`я обрізані гілки фруктового дерева. Вона стала пояснювати, що гілки з дерева, яке росло на його подвір`ї, порізав саме він і залишив останки на її частині подвір`я, біля спільної огорожі. Не дослухавши до кінця її пояснення, ОСОБА_10 схопив її за волосся на голові, нагнув і почав наносити удари іншою рукою в обличчя та інші ділянки тіла. Продовжуючи свої злочинні дії, він схопив з її очей окуляри, знаючи, що без них я взагалі нічого не бачу, і забрав собі. Обороняючись, вона хаотично розмахувала руками, вилилося молоко з банки, яку вона продовжувала тримати в руці, однак це не давало їй можливості звільнитися від нападника, а тому вона почала кричати і кликати на допомогу. На її крик вийшла з будинку її мама ОСОБА_12 і почала кричати на потерпілого. Той залишив її, підбіг до мами, відібрав в неї дерев`яну палку та почав наносити удари по тілі мами. На їхні крики потерпілий залишив їхнє подвір`я.

Стверджує, що з приводу вказаною події, і за її заявою було внесено відомості про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення. В даному провадженні слідчим було вилучено відеозапис події з камери зовнішнього спостереження, що встановлена на її будинку. Проте, на стадії закінчення досудового розслідування 24.10.2019 року кримінальне провадження було роз`єднано на два провадження за №0000406 та №90000405, кожне з яких направлено до суду. Таке роз`єднання надало стороні обвинувачення регулювати подачу доказів суду на свій розсуд по кожному обвинувальному акту. Зокрема, такий речовий доказ як лазерний носій інформації, який слідчий вилучив при огляді місця події, слідчий доєднав тільки до кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 . У зв`язку з чим, вона змушена була надати суду зазначений носій інформації з відеозаписом, який отримала в справі №347/1811/19. Проте, суд тільки доєднав його до справи, але не дав правової оцінки, не оглянув в судовому засіданні для вирішення питання про належність та допустимість такого доказу. Вказує, що відеозапис події абсолютно співпадає з її показаннями та показаннями її мами, спростовує мотиви скоєння нею злочину.

Крім того вказує, що банку наповнену молоком вона тримала за верхню частину, тому аж ніяк не могла вдарити потерпілого по голові її гострішою частино. Більше того, якщо б вона нанесла удар потерпілому верхньою частиною банки, яка є круглою, то контури розрізу тім`яної частини голови потерпілого були б круглими або наближеними до окружності. При цьому, якщо б саме таким чином потерпілому була розбита голова, то були б сліди крові на одязі, землі, предметі, яким вона нібито вдарила.

Зазначає, що висновок експерта є протилежним висновку суду, а тому не може бути доказом її винуватості. При цьому вважає надуманим висновок суду про те, що конфлікт між нею та ОСОБА_10 диктувався умислом з її сторони на навмисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, і що вона була ініціатором такого. Вказує,що ініціатором її побиття та її мами був потерпілий, який зайшов на їхнє подвір`я і саме він наносив їй безліч ударів в ділянку голови, забрав окуляри.

Стверджує, що не спричиняла ОСОБА_10 одноразового удару в ділянку тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, а якщо б і спричинила, то діяла виключно з метою захисту себе від нападника-потерпілого і діяла адекватно діям нападника.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Зокрема, зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції не надав оцінки відеозапису, який було досліджено судом під час судового розгляду та на який посилається обвинувачення ОСОБА_8 , обґрунтовуючи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження рішення суду.

Разом з тим, зі змісту постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду вбачається, що вищевказаний доказ має юридично значущу оцінку та обов`язково повинен бути врахований при вирішенні питання щодо доведеності вини обвинуваченої у вчиненні правопорушення.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а зокрема в тому, що вона в ході конфлікту з ОСОБА_10 , нанесла останньому скляною банкою, яку тримала в руках, удар по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва.

Під час розгляду кримінального провадження в судах першої і апеляційної інстанцій ОСОБА_8 свою вину не визнала та пояснила, що з ОСОБА_10 вони перебувають у довготривалих неприязних відносинах. 24.10.2018 року біля 9 год ОСОБА_10 наздогнав її на вулиці в той час як вона несла до сусідки молоко в скляній півлітровій банці, та став завдавати їй ударів, бив по голові по різних ділянках тіла. В свою чергу вона стала оборонятись та не заперечує, що в ході своєї самооборони, могла відштовхувати ОСОБА_10 , однак умисних ударів останньому вона не наносила. Звідки в потерпілого описані у висновку судово-медичної експертизи наявні такі тілесні ушкодження їй не відомо. Банка , яка була в неї в руках із молоком була без кришки та в ході завдання їй ударів ОСОБА_10 , впала і вказаною банкою в ділянку голови потерпілого вона не завдавала ударів. До того як ОСОБА_10 її наздогнав в нього не було ніяких видимих тілесних ушкоджень. Першим конфлікт розпочав сам ОСОБА_10 а вона в свою чергу виключно оборонялась від ударів останнього.

Визнаючи обвинувачену ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто у заподіянні легких тілесних ушкоджень, та формулюючи у мотивувальній частині свого вироку обвинувачення, визнаного доведеним, суд першої інстанції достовірно не встановив та не виклав обставини, за яких між обвинуваченою та потерпілим виник конфлікт, оскільки вищевказані обставини мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності вини обвинуваченої у вчиненні правопорушення та правової кваліфікації її дій.

Так, судом першої інстанції не були жодним чином спростовані доводи про те, що саме потерпілий ОСОБА_10 напав на неї та заподіяв їй легкі тілесні ушкодження у зв`язку з чим вона була змушена захищатись.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був встановити чи перебувала ОСОБА_8 у стані необхідної оборони та чи відповідали її дії вимогам закону.

Так, відповідно до ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, а згідно з ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів провадження вбачається що вироком Косівського районного суду від 28.05.2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме в тому, що 24.10.2018 року близько 09:00 год. в АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з ОСОБА_8 , наніс декілька ударів в область обличчя останній, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа із наявністю саден та травматичного набряку м`яких тканин, забою повік лівого ока з наявністю синців та травматичного набряку м`яких тканин, синця нижньої повіки правого ока, що відповідно до висновку судово-медичного експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.12.2020 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано та звільнено ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, закрито кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з підстав, викладених в ч.1 ст. 49 КК України.

Разом з тим, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції формально зазначив, що долучені до матеріалів вказаного кримінального провадження копія вироку Косівського районного суду від 28.05.2020 року, ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 16.12.2020 року та копія обвинувального акту щодо ОСОБА_10 про його обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, не може слугувати підставою для виправдання дій обвинуваченої в цій справі ОСОБА_8 , так як дії як ОСОБА_8 так і ОСОБА_10 розмежовані по кожному в межах пред`явлених їм звинувачень.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на розбіжності щодо механізму виникнення тілесного ушкодження в ОСОБА_10 у вигляді різаної рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва.

Так, згідно висновку експерта № 130 від 06.12.2018 року у гр. ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження: різана рана тім`яно-потиличної голови зліва, що викликало необхідність проведення оперативного втручання: ПХО (первинна хірургічна обробка рани) проведеної 24.10.2018 р. в Косівській центральній районній лікарні, яка спричинена від однократної дії предмета, що має ріжучий край, на що вказують морфологічні данні: краї рани рівні, кути загострені, могла утворитися незадовго до моменту звернення за медичною допомогою і відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер та розташування тілесного ушкодження, нехарактерно, що різана рана тім`яно-потиличної ділянки голови могла бути спричинена внаслідок падіння г-на ОСОБА_10 на площині та ударі до твердого тупого предмета (т.1 а.п.138- 139).

Отже, зазначеним висновком не встановлено, що знаряддям вчинення злочину могла бути скляна банка, яка перебувала у руках ОСОБА_8 .

При цьому зі змісту ухвали слідчого судді Косівського районного суду від 05.11.2018 року вбачається, що перед експертом вищевказане питання не ставилося, оскільки суд намагався з`ясувати чи могли утворитися тілесні ушкодження у ОСОБА_10 внаслідок нанесення ударів кулаками руки або дії інших твердих тупих предметів (т.1 а.п.136).

Разом з тим, суд першої інстанції формулюючи у мотивувальній частині свого вироку обвинувачення, визнаного доведеним, вказав, що ОСОБА_8 , тримаючи в руках скляну банку, нанесла нею удар по голові потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва. Водночас, обвинувачена ОСОБА_8 у своїх поясненнях стверджувала, що не завдавала ОСОБА_10 ударів скляною банкою в ділянку голови.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином свої висновки про те, що знаряддям злочину була скляна банка, не вказав за якими ознаками вона може бути ідентифікована як знаряддя злочину, яким потерпілому було заподіяно різану рану тім`яно-потиличної ділянки голови та дійсно має ріжучий край.

Таким чином, суд першої інстанції не проаналізував та належно не оцінив повністю даний висновок в сукупності з іншими узгодженими між собою доказами по кримінальному провадженню, відповідно до вимог ст. 356 КПК України, не викликав та не допитав експерта для роз`яснення висновку та усунення розбіжностей між показаннями обвинуваченої та експертним висновком, а у випадку неможливості усунення таких невідповідностей шляхом допиту експерта, не призначив потворну судово-медичну експертизу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду та постановленні вироку суд, припустився неповноти та однобічності дослідження доказів, а приймаючи рішення проігнорував доводи обвинуваченої та сторони захисту, тобто прийняв рішення без дотримання загальної засади кримінального процесуального законодавства змагальності сторін.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду. Порушення, які перешкоджають суду всебічно і повно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК України, визнаються істотними і тягнуть за собою його скасування.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення, є істотними та перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і оскільки вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст.ст. 370, 374 КПК України.

Виходячи з вимог ст.ст. 407, 409, 415 КПК України, при скасуванні судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону та покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково, скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4