печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , процесуальних керівників у кримінальному провадженні прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

та перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000693 від 16 липня 2020 року ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням з прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000693 від 16.07.2020 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З клопотання слідує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадженння №0000693 від 16.07.2020 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2551 КК України, а саме у поширені злочинного впливу особою в статусі «вора в законі».

Як зазначає у клопотанні слідчий, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , перебуваючи в статусі «вора в законі», проживаючи та перебуваючи на території України, діючи умисно, дотримуючись так званих «воровських понять» та користуючись власним авторитетом серед засуджених та інших криміногенних елементів у період з лютого 2020 року по січень 2021 року встановили та поширили свій злочинний вплив шляхом виконання взятих на себе зазначених вище функцій з спрямування та координації діяльності криміногенних елементів, організації уникнення від кримінального переслідування з боку правоохоронних органів інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу та інших криміногенних елементів; коригування та спрямування (так зване «курсування») злочинної діяльності інших криміногенних елементів, матеріального та фінансового забезпечення інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, в тому числі осіб у статусі «ворів в законі», та членів їх сімей:

- протягом грудня 2020 року, спільно з іншою особою, яка перебуває в статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, а саме «вора в законі» - ОСОБА_9 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_10 »), шляхом налагодження координації інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, в тому числі осіб у статусі «ворів в законі», з розподілу злодійської каси (так званого «злодійського общака») взяв участь в організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_11 (кримінальні прізвиська « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 »);

- протягом вересня жовтня 2020 року шляхом налагодження координації інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, в тому числі осіб у статусі «ворів в законі», з розподілу злодійської каси (так званого «злодійського общака») взяв участь в розподілі грошових коштів («злодійського общака») з метою забезпечення фінансової підтримки рідних та близьких померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» - ОСОБА_14 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_15 »);

- 23.01.2021 перебуваючи на території ресторанного комплексу «Гурія», розташованого за адресою: вул. Старокозацька, 12, м. Дніпро, Дніпропетровська область, спільно з особою, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_9 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_10 ») та іншими криміногенними елементами: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснив координацію (так зване «курсування») злочинної діяльності зазначених осіб з приводу територіального розташування місць здійснення злочинної діяльності та направлення шахрайських дій з обману потерпілих шляхом створення так званих «call - центрів».

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, вчинені особою, яка перебуває у статусі «вора в законі», за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 цього Кодексу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2551 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудове розслідування не можливо закінчити до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, оскільки з метою повного та всебічного дослідження обставин вчинення ОСОБА_3 злочину, необхідно вчинити ряд слідчих та процесуальних дій.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає достатніми підстави для продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_3 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 розуміючи, що він вчинив особливо тяжкий злочин проти громадської безпеки, відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, останній, володіючи документами для виїзду за кордон, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України. Крім того слідчий у клопотанні вказує, що матеріалами досудового розслідування підтверджується поведінка ОСОБА_3 спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності: постійна зміна проживання та транспортних засобів протягом останнього місця. Слідчий посилається на те, що зазначений ризик знайшов своє яскраве вираження під час проведення слідчих та процесуальних з іншим підозрюваним та тісним контактом ОСОБА_3 «вором в законі» - ОСОБА_9 на прізвисько « ОСОБА_10 » 20.05.2020. А саме, підозрюваного ОСОБА_9 було затримано о 01 год. 10 хв. на території VIP-терміналу Міжнародного аеропорту «Дніпро».

Також слідчий вказує, що допитана 20.05.2020 в якості свідка менеджер «VIP - залу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіасервіс» ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_9 разом з членами своєї сім`ї близько 21 год. 00 хв. 19.05.2021 придбали квитки в одну сторону на рейс № «7W7753» слідуванням «Дніпро - Стамбул» та заповнили відповідні документи на перебування в «VIP - залі» очікування. Зазначене, на думку органу досудового розслідування може свідчити лише про намагання ОСОБА_3 та його спільника ОСОБА_9 , будучи поінформованим про його майбутнє затримання та повідомлення про підозру, покинути межі території України з використанням документів, які дають право на виїзд громадянина закордон. Поряд цим, так звані «злодійські поняття» зобов`язують осіб, які перебувають у статусі «ворів в законі», забезпечувати в тому числі фінансову підтримку інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, а отже ОСОБА_3 матиме можливість безперешкодно переховуватися за межами території України протягом тривалого часу. Поряд з цим, ще одною підставою вважати достатньою імовірність покинути територію України ОСОБА_3 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, згідно тверджень органу досудового розслідування, є відсутність у нього в Україні будь яких соціальних контактів (сім`ї, роботи, постійного місця проживання) окрім зв`язків в криміногенному світі;

ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_3 дій, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Вказаний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановленні всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема: не встановлено місцезнаходження «злодійського общака» (утримувачем якого є може бути ОСОБА_3 ), чорнових записів стосовно розподілу зазначеного «злодійського общака», інших речей і документів, які можуть мати значення речового доказу у кримінальному провадженні. У випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_3 , знаючи місцезнаходження зазначених речей і документів, може їх безперешкодно знищити, сховати або спотворити;

ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_3 дій, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що у ОСОБА_3 існують достатні ресурси та важелі впливу на правоохоронні органи з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Слідчий у клопотання вказує, що зазначене знайшло своє вираження в координації ОСОБА_3 інших суб`єктів підвищеного злочинного впливу, в тому числі осіб у статусі «ворів в законі», з розподілу злодійської каси (так званого «злодійського общака») задля організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_20 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_21 ») протягом березня квітня 2020 року та вчинення тих же ж дій задля організації уникнення від кримінальної відповідальності особи, яка перебуває у статусі «вора в законі» ОСОБА_11 (кримінальні прізвиська « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 ») протягом грудня 2020 року.

Крім того слідчий вказує, що обставини постійної зміни місця проживання та транспортних засобів ОСОБА_3 дають підстави вважати про поінформованість ОСОБА_3 про час та хід проведення слідчих дій, що може свідчити про наявність стійких зв`язків з правоохоронними органами, а тому, орган досудового розслідування вважає, що у випадку обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не пов`язаного з триманням під вартою, останній зможе безперешкодно, в тому числі з використанням засобів мобільного зв`язку, спілкуватися з зазначеними невстановленими зв`язками в правоохоронних органах та коригувати заходи з уникнення від кримінальної відповідальності;

ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_3 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення. Вказаний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що так званим «стилем життя», основною діяльністю та основним видом доходу ОСОБА_3 , як суб`єкта підвищеного злочинного впливу у статусі «вора в законі» стало коригування (так зване «курсування») злочинної діяльності інших криміногенним елементів шляхом розподілу «злодійського общаку», призначення «смотрящих за регіонами», інших дій, що свідчить про неможливість ведення останнім звичайного соціального життя. Злочин, передбачений ч. 3 ст. 255 1 КК України, є триваючим, у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_3 з великим ступенем імовірності продовжить свою зазначену вище злочинну діяльність.

З огляду на вказане, сторона обвинувачення вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені у ході досудового розслідування, що виправдовують обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не зменшилися та продовжують існувати, а відтак виникла необхідність у продовженні тримання підозрюваного ОСОБА_3 під вартою, оскільки запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки ризики у кримінальному провадженні не перестали існувати.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що ризики, заявлені стороною обвинувачення є недоведені, підозра необґрунтована, підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, та його стан здоров`я не дає можливості перебувати в ІТТ, а тому просив відмовити стороні обвинувачення у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника та винним себе не вважає.

Вивчивши клопотання, заслухавши позиції сторін кримінального провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

20.05.2020 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2551 КК України:

20.05.2020 о 04:35 ОСОБА_3 затримано в порядку п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

21.05.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 18.07.2021 без права внесення застави.

09.07.2021 постановою заступника Генерального прокурора продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000693 до трьох місяців, тобто до 20.08.2021 включно.

15.07.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 20.08.2021 включно без права внесення застави.

12.08.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000693 продовжено до п`яти місяців, тобто до 20.10.2021 включно.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до положень статей 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування у строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Так, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позицій Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладених у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено слідчим суддею при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Згідно практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчим суддею враховується позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Зі змісту клопотання вбачається, що для закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, органу досудового розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які об`єктивно неможливо провести до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді, зокрема необхідно:

детально вивчити та проаналізувати отримані в результаті проведення НСРД матеріали аудіозапис тривалістю понад 250 годин (розмови підозрюваних між собою та іншими особами), на якому, за версією органу розслідування містяться фактичні дані щодо встановлення та поширення злочинного впливу. Здійснити переклад з грузинської мови приблизно 150 годин. За результатами чого провести відповідні слідчі (розшукові) дії з метою перевірки наявності такого поширення чи встановлення - встановити та допитати осіб, про яких йдеться в аудізаписах, витребувати відповідні документи, провести експертизи запису і т.д. Наразі встановлено лише 6 прояві поширення злочинного впливу. Втім вказаний злочин є триваючим, і лише ретельний аналіз та подальша перевірка його доказами наддасть можливість забезпечити повноту, об`єктивність та ефективність розслідування;

закінчити огляди вилучених під час досудового розслідування речей та документів. Результати вказаних слідчих дій мають велике значення для судового розгляду, так як під час їх проведення можуть бути отриманні докази вини ОСОБА_9 та ОСОБА_3 у вчиненні вказаних злочинів, а також можуть бути встановленні інші особи, які причетні до їх вчинення;

отримати відповідні висновки лінгвістичних семантико-текстуальних експертиз та експертиз відео-, звукозапису, проведення яких потребує значного часу;

розсекретити матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій;

провести тимчасовий доступ до інформації, яка знаходиться у операторів мобільного зв`язку, щодо телефонних з`єднань між підозрюваними та іншими особами, які можуть бути причетними до скоєння вищевказаних злочинів;

провести інші необхідні слідчі та негласні слідчі (розшукові) дії, в яких виникне необхідність;

виконати вимоги ст. 291 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, з огляду на долучені до матеріалів судового провадження матеріали, враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , дані, які характеризують особу останнього, його вік, соціальні зв`язки.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

З огляду на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, при цьому враховуючи, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними, зважаючи на характер інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_3 може вчинити дії щодо переховування від органу досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином , вчинити інше кримінальне правопорушення, та таким чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, з огляду на що, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та заявленим у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним необхідність продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, оскільки, на його переконання, саме такий вид запобіжного заходу, забезпечить виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість органу досудового розслідування досягти завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

Слідчий суддя враховує доводи сторони захисту щодо застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, проте вважає, що стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також вважає, що у даному випадку такі доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справі ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції», «Маріянчук та інші проти України».

Крім того, вивченням даних про особу підозрюваного встановлено, що доказів того, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_3 не допускає його тримання під вартою слідчому судді стороною захисту не надано, з огляду на це слід вважати, що таких перешкод не має.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183, ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність інкримінованого діяння, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги заявлені скарги підозрюваного ОСОБА_3 на погіршення стану здоров`я та необхідності належного обстеження.

Так здоров`я ув`язнених має адекватно охоронятись. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених.

Відповідно до п. 135 Рішення ЄСПЛ у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 Суд зазначає, влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнозах й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Пунктом 66 рішення ЄСПЛ у справі «Барило проти України» від 16.05.2013 Суд також зазначає, лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була достатньою. Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державну органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Відповідно до положень ст. 212 КПК України невідкладне надання належної медичної допомоги та фіксацію погіршення стану здоров`я затриманого покладено на службову особу, відповідальну за перебування затриманих.

За вказаних обставин, враховуючи заявлені стороною захисту в засіданні факти щодо незадовільного стану підозрюваного, слідчий суддя, на підставі статті 206 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання прокурора у кримінальному провадженні №0000693 забезпечити надання підозрюваному ОСОБА_3 належної медичної допомоги у разі необхідності.

Керуючись ст. 29 Конституції України, статтями 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строком до 18 жовтня 2021 року включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000693 від 16 липня 2020 року.

На підставі статті 206 КПК України, зобов`язати прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та/або прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000693, забезпечити надання ОСОБА_3 належної медичної допомоги у разі необхідності.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1