справа № 991/27/22
провадження № 11-сс/991/118/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України
16 лютого 2022 року місто Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.02.2022 р. про відмову у задоволенні скарги, -
в с т а н о в и л а:
15 лютого 2022 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга, яку в той же день передано судді-доповідачу.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 08.02.2022 р. за результатами судового розгляду відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений КПК України строк.
Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що 21.12.2021 року ОСОБА_2 звернувся до НАБУ з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України, в якому просив здійснити процесуальні дії, зокрема, надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, витяг з ЄРДР, витребувати певні матеріали та допитати свідків.
Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя зазначив, що правовідносини суду з кожним учасником підпорядковані досягненню головної мети ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У даному випадку, слідчий суддя констатував відсутність жодних порушених прав скаржника, оскільки право на отримання пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та витягу з ЄРДР з`являється у особи після внесення відомостей до ЄРДР, тоді як відомості за заявою ОСОБА_2 від 10.12.2021 р. за № VYH--02 до ЄРДР не вносилися, а досудове розслідування не розпочиналося. При цьому, ні у клопотанні, направленому ОСОБА_2 до НАБУ, ні у скарзі, поданій ним до слідчого судді, не зазначено номеру відповідного кримінального провадження, в межах якого він звертався з відповідним клопотанням та яке мало би бути розглянуте.
Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової, про задоволення його скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що хоча оскаржувана ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню та набуває законної сили з моменту її оголошення, втім вона має бути переглянута апеляційною інстанцією та скасована як незаконна, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення. Зокрема, посилається на те, що просив здійснювати розгляд його скарги в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon. Натомість, слідчий суддя не здійснив належним чином його виклик у судові засідання, призначені на 07 та 08 лютого 2022 року, повістки про судові засідання у відповідності до ч. 9 ст. 135 КПК України на його адресу не направив, втім в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначив, що ОСОБА_2 не вийшов не зв`язок. Крім того, стверджує, що слідчий суддя долучив до матеріалів провадження та врахував під час прийняття оскаржуваного рішення письмові заперечення детектива НАБУ, які не підписані електронним цифровим підписом, а отже, подані неуповноваженою особою. Отже, слідчий суддя, не забезпечивши явку детектива НАБУ та отримання від нього належних заперечень і документів, вийшов за межі скарги та своїх повноважень, оскільки прийняв судове рішення на підставі самостійно відшуканої в мережі Інтернет інформації. Крім того, при постановленні оскаржуваної ухвали слідчий суддя не надав правильної оцінки доказам та не з`ясував фактичні обставини, та, як наслідок, дійшов хибних висновків.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали, надані на її обґрунтування, суддею-доповідачем встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, наведено в ч. 1, ч. 2 ст. 309 КПК України.

Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканості, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про закриття кримінального провадження на підставі ч. 9 ст. 284 цього Кодексу, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПКУ України, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Наведений перелік свідчить, що законодавцем забезпечено можливість апеляційного оскарження під час досудового розслідування тих рішень слідчих суддів, які стосуються застосування заходів забезпечення кримінального провадження або найбільше зачіпають права та свободи особи. Такий підхід відповідає за своїм змістом правовій природі судового контролю під час досудового розслідування, який обумовлюється потребою учасників кримінального провадження в отриманні невідкладного судового захисту їх прав, свобод та інтересів.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю у разі обмеження чи порушення прав і законних інтересів осіб.

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги про нездійснення процесуальних дій, зокрема нерозгляд клопотання у порядку ст. 220 КПК України, відсутня у зазначеному переліку, а отже, її оскарження в апеляційному порядку кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відсутність оскаржуваної ухвали у переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 309 КПК України, є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.
При цьому, суддя-доповідач зазначає, що апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскарження якої не передбачено КПК України, яка перешкоджає реалізації прав або повноважень однієї із сторін кримінального провадження, дійсно має бути забезпечено, оскільки інакше така сторона буде позбавлена можливості реалізувати свою процесуальну волю. Однак, оскаржувану ухвалу не можна вважати подібною до тих, яка має негативні наслідки і перешкоджає реалізації прав або повноважень сторони провадження.
Верховний Суд також неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, тож Кримінальний процесуальний кодекс України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Зазначений висновок кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2010 р. № 3-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положення п. 18 ч. 1 ст. 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду), в якому Конституційний суд, розглядаючи положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

У постановах від 17.10.2018 р. (справа № 646/5552/17) та від 28.02.2019 р. (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Отже, за наявності у кримінальному процесуальному законі виключного переліку ухвал слідчих суддів, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, з наданням можливості оскарження інших рішень слідчого судді на стадії підготовчого провадження, підстави для відкриття апеляційного провадження у даному випадку відсутні.

При прийнятті рішення суддя-доповідач враховує також позицію Європейського суду з прав людини щодо умов прийнятності апеляційної скарги.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що держава має право встановити певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати самої сутності цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення від 28.05.1985 р. у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», п. 96 Рішення від 13.02.2001 р. у справі «Кромбах проти Франції»). У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 р. у справі «Мельник проти України» зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

В даному випадку, обмеження на апеляційне оскарження, встановлені національним законодавством, мають розумну пропорційність та не порушують загальні права та свободи особи. Відповідно, посилання ОСОБА_2 на процесуальні порушення, допущені слідчим суддею, як на підставу для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді всупереч передбаченим кримінальним процесуальним законом обмеженням, не є слушними.
З урахуванням викладеного, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді від 08.02.2022 р. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 309, 369-372, 399, 418, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.02.2022 р. відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя ОСОБА_1