ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2644/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2985/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 30.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 28.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції встановив наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та відсутність відомостей, які свідчили про їх зменшення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Заперечує проти існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України та вказує на те, що Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спростовують будь-який тиск на них з боку обвинуваченого Слухаєвського.
Також вказав, що ОСОБА_6 не має статків та паспорту для виїзду за межі держави, у зв`язку з чим ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, як на його думку, відсутній.
Вважає, що внесення відомостей до ЄРДР за ст. 388 КК України є штучним створенням підстав для обрання запобіжного заходу.
Заява про нібито скоєння кримінального правопорушення за ст. 383 КК України щодо ОСОБА_9 взагалі внесена до ЄРДР під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу 01.04.2021 року.
Заява про здійснення 01.04.2021 року втечі з приміщення суду також внесена 02.04.2021 року з метою штучного створення підстав для продовження запобіжного заходу, оскільки станом на 01.04.2021 року йому не було оголошено вмотивованого рішення щодо обмеження волі, повний текст було проголошено 02.04.2021 року. Ухвала не містила застережень щодо негайного взяття під варту в залі суду, а тому відсутній склад ст. 393 КК України.
Судом не враховано, що обвинувачений має інвалідність 2 групи, його співмешканка також має таку ж групу інвалідності з онкозахворюванням, його матері 73 роки, має захворювання, інвалідність, він є її єдиною дитиною. Обвинувачений потребує профілактичного лікування раз на півроку із застосуванням лікарських засобів, які відсутні в місці тримання під вартою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, з огляну за зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення згідно до якого, останній вчинив замах на умисне протиправне заподіяння смерті двом або більше особам, а також вчинив умисні протиправні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах, підроблення офіційного документу , який посвідчується приватним нотаріусом, який надає права, з метою використання його підроблювачем, а також використання завідомо підробленого документа.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , передбачені ч.2 ст.115, п.1 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України, на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу та існування ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Не можна залишити поза увагою, що обвинувачений Слухаєвський під час досудового розслідування та судового розгляду вже переховувався від органу слідства та суду, що свідчить про намір ухилятися від суду та перешкоджати судовому розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, що свідки у кримінальному провадженні, потерпілий ОСОБА_10 звернулися до прокуратури із заявами про здійснення на них тиску обвинуваченим ОСОБА_6 , що було враховано судом при обранні запобіжного заходу. На даний час судовий розгляд триває та необхідність подальшого допиту свідків, можливо за участю потерпілих, обґрунтовано вказує на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Питання щодо здійснення впливу на свідків та потерпілого розглядалося судом першої інстанції при обранні щодо обвинуваченого запобіжного заходу, а також було перевірено апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги захисників обвинуваченого на ухвалу від 01.04.2021 року.
Можливість вчинення інших кримінальних правопорушень зумовлена наявністю на розгляді суду кількох обвинувальних актів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, судом не безпідставно враховано, що стосовно ОСОБА_6 до ЄРДР внесені відомості за ч. 2 ст. 383, ч. 1 ст. 393, та повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 388 КК України. Посилання захисника на те, що протягом тривалого часу обвинувачений не вживав жодних заходів до переховування від суду не виключають можливість настання такого ризику в подальшому.
Сукупність всіх обставин свідчить про неможливість на даний час обрати до обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід.
Посилання захисника на те, що відомості про нові кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР з метою створення штучних підстав для продовження запобіжного заходу не є обгрунтованими, оскільки не підтверджують безпідставності внесених до ЄРДР відомостей.
Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працює, не одружений, не має утриманців, не проживає за місцем реєстрації, яке кілька разів змінював протягом останніх років, пояснюючи це зручністю проходження МСЕК, згідно наданих пояснень його матері ОСОБА_11 неофіційно був представником іноземної компанії та періодично виїжджає у відрядження.
Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що викладені обставини не змінились, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, та беручи до уваги тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, свідчить про актуальність ризику переховування від суду.
Апеляційні доводи захисника щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , його співмешканки та його матері не впливають на зменшення встановлених ризиків, не є гарантією дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я має бути підтверджена належним висновком, який би не викликав сумнівів у його об`єктивності.
За таких обставин, обґрунтування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, а тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 30.08.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4