Дата документу 21.02.2022 Справа № 331/718/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/718/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/266/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 21 лютого 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді Грузія, громадянина Грузії, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

12 січня 2021 р., приблизно о 15 год. 00 хв., Топурія Отарі, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_3 , підійшов до припаркованого автомобіля «Volvo» з кабіною жовтого кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , та за допомогою ножиць та викрутки пошкодив замок водійських дверей, після чого проник у салон автомобіля, звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме:
- мобільний телефон «Honor 10 Lite», модель HRY-LX1, ROM: 32Gb, RAM: 3Gb, в корпусі чорного кольору, вартістю 4741 грн.,
- планшет «Lenovo Tab4 TB-X304L 10», в корпусі чорного кольору, вартістю 5937 грн.,
- сумку чоловічу шкіряну, коричневого кольору, яка зачиняється замком «блискавка», вартістю 1200 грн.,
після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 11878 гривень.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року:
Топурія Отарі визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК Українита йому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено Топурію Отарі від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно Топурія Отарі у вигляді застави постановлено залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили заставу в сумі 45400 гривень постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_12 .
Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2021 року.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини Топурія Отарі у вчиненому кримінальному правопорушенні, кваліфікацію його дій за ч.3 ст.185 КК України, правил дослідження доказів у кримінальному провадженні згідно КПК України, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України рішення про звільнення Топурія Отарі суд першої інстанції належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Зокрема, при призначені Топурія Отарі такого виду покарання з випробуванням та й ще у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, судом недостатньо враховано суспільну небезпеку та обставини вчиненого правопорушення. Поза увагою суду залишився сам факт вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення проти власності, поєднаний з проникненням в салон автомобілю шляхом пошкодження замка водійських дверей, що також тягне додаткові матеріальні втрати для потерпілого, матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна та не є наслідком активних та добровільних дій обвинуваченого.

Також судом недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності (ст.89 КК України), будь-яким суспільно корисним трудом не займався та не займається, не має стійких соціальних зв`язків. Наведене свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого та ігнорування законів України.

Таким чином, у суду не було достатніх підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким Топурію Отарі призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги.

Захисник у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги прокурора, пославшись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Обвинувачений у судовому засіданні просив вирок суду залишити без змін, вказавши про визнання своєї провини.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду Топурія Отарі повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують її особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора.

Перевіряючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання не повинно мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому, призначене покарання не повинно мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що Топурії Отарі покарання та звільнення від його відбування з випробуванням призначено із порушенням визначених законом загальних засад і є занадто м`яким.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні Топурії Отарі покарання судом належним чином виконані вимоги ст.ст.50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, втім обвинувачений Топурія Отарісвою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, місцевий суд переконався, що належні висновки для себе обвинувачений зробив.

Визнання провини та щире каяття судом першої інстанції віднесено до обставин, які пом`якшують покарання і ці обставини не оспорюються прокурором.

При цьому, суд першої інстанції врахував і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Звертаючись до позиції потерпілого ОСОБА_11 слід відзначити, що останній не наполягав на призначенні Топурія Отарі суворого покарання, а матеріальна шкода була відшкодована шляхом повернення викраденого майна, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка потерпілого (а.п.67), у зв`язку з чим реальних матеріальних збитків потерпілому не завдано. Цивільний позов потерпілим ОСОБА_11 заявлений не був.

Одночасно, обґрунтовуючи призначене покарання, суд першої інстанції цілком вірно послався і наінші відомості про особу обвинувачено, а саме те, що Топурія Отарі раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на спец обліках не перебуває.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що Топурія Отарі раніше притягувався до кримінальної відповідальності є безпідставними та не підтверджуються матеріалами провадження. Відповідно до наявної довідки обвинувачений є особою раніше не судимою (а.п.72). Не надав таких доказів на підтвердження судимості обвинуваченого прокурор і під час апеляційного розгляду.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення Топурія Отарі покарання в мінімальній межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України та про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням випробувального терміну тривалістю в один рік.

Колегія суддів з законністю та справедливістю такого покарання погоджується, оскільки при його призначенні суд першої інстанції прийняв до уваги, правильно оцінив та достатньою мірою врахував всі обставини, що мають значення відповідно до закону, а призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на їх обґрунтування прокурор не посилається на будь-які обставини або докази, які не були відомі суду або не дістали оцінки у вироку. Фактично у цій частині апеляційна скарга полягає у міркуваннях загального характеру щодо невідповідності призначеного покарання принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, неспівмірності його вчиненому злочину, а також у переоцінці фактичних обставин та доказів, яким судом першої інстанції у вироку була надана оцінка, з правильністю якої колегія суддів погоджується.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів знаходить їх необґрунтованими.

Так, згідно ст.75 КК України, в редакції на час ухвалення вироку, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому погоджується з тим, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання без ізоляції Топурії Отарі від суспільства, і правильно призначив йому покарання без його реального відбуття, обравши достатній розмір такого покарання в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність, яке слід вважати законним та обґрунтованим.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім того, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що відомості про особу ОСОБА_13 , наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що його обтяжують, ставлення обвинуваченого до скоєного - щире каяття останнього, визнання провини, відсутність тяжких наслідків, думка потерпілих та повернення викраденого майна в повному обсязі дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Сама по собі тяжкість вчиненого Топурія Отарі злочину, за сукупністю інших виключно позитивних даних щодо особистості обвинуваченого, не може бути підставою для призначення покарання у його реальному вимірі.

На думку колегії суддів, у своїй апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливих доводів з приводу того, чому він вважає виправлення Топурії Отарі неможливим без ізоляції його від суспільства, як не навів він їх і у межах апеляційного розгляду, а отже правильність висновків суду першої інстанції у цій частині не є спростованими.

Сукупність наведених обставин свідчать про можливість виправлення Топурії Отарі і без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою, що є додатковим дієвим важелем для стримання протиправної поведінки з боку обвинуваченого.

Призначене покарання з застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України відповідатиме принципам справедливості та індивідуалізації покарання, буде достатнім для перевиховання обвинуваченого і недопущення вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає що прокурор не навів виключних та переконливих даних, які б засвідчували невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також недоцільність звільнення Топурії Отарі від відбування покарання з випробування, що обумовлює відхилення апеляційних доводів та вимог.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року відносно ОСОБА_10 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4