ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/925/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: про скасування або зміну примусових
заходів медичного характеру
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного характеру: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
лікарів-психіатрів: ОСОБА_9
ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2021 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Севастополь, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити заяву про припинення застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 .
Вказує, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Вказує, що на виконання вимог закону, до заяви КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 долучено висновок комісії лікарів-психіатрів №102 від 23 червня 2021 року.
За вказаним висновком комісія лікарів психіатрів рекомендує припинити примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування такого висновку комісія зазначила, що поведінка хворого носить стабільно правильний характер, відсутні агресивні тенденції та дії; соціальної небезпеки не становить.
В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_9 підтримала заяву лікувального закладу, підтвердила відсутність соціальної небезпеки ОСОБА_7 та вказала, що його поведінка стабілізувалася, він став спокійним, не проявляє агресію та не потребує подальшого примусового психіатричного лікування та перебування в умовах психіатричного лікувального закладу.
При ухваленні оскаржуваного рішення, відхиливши висновок комісії лікарів психіатрів та пояснення лікаря-психіатра, за відсутності висновку судово-психіатричної експертизи, суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про припинення застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_7 , пославшись лише на те, що останній потребує постійного прийому медичних препаратів під контролем лікарів, проте не має родичів та власного житла.
На думку апелянта, відсутність у ОСОБА_7 родичів та нездатність повноцінно себе обслуговувати не є підставою для продовження застосування примусових медичних заходів.
З огляду на втрату родинних зав`язків, планується переведення ОСОБА_7 до будинку-інтернату для хронічних психічно-хворих, що вказано у висновку лікарів-психіатрів, де він звісно перебуватиме в належних побутових умовах, з належним доглядом та надання необхідної медичної допомоги.
Вказує, що фактичні обставини справи свідчать про зміни у стані здоров`я ОСОБА_7 , внаслідок чого відпала необхідність в раніше застосованих до нього примусових заходах медичного характеру, що передбачено ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та ч. 2 ст. 514 КПК України.
Висновок суду про неможливість припинення примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, що є підставою для скасування судового рішення.
Відмовивши в припиненні застосування примусових заходів медичного характеру, суд не вказав про подальше застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру після 31.07.2021 року, що вказує на відсутність юридичних підстав для його перебування в умовах психіатричного закладу та наданням йому медичної допомоги у примусовому порядку.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, пояснення лікаря-психіатра ОСОБА_9 , директора закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_10 дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
Вбачається, що постановою Гагарінського районного суду м. Севастополя АР Крим від 27 серпня 2008 року до ОСОБА_7 як до особи, яка вчинила у стані неосудності суспільно-небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації у психіатричний заклад із суворим наглядом.
В подальшому, по мірі зміни стану здоров`я ОСОБА_7 ухвалою суду від 04.02.2015 року змінено вид примусових заходів медичного характеру і переведено для подальшого примусового лікування до психіатричної лікарні у відділення з посиленим наглядом.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2020 року змінено застосований до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом на примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом на строк 6 місяців.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом відносно ОСОБА_7 , починаючи з 31 січня 2021 року.
Приймаючи рішення про продовження застосування примусових заходів, як видно, суд виходив із того, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР від 18 грудня 2020 року №74, у ОСОБА_7 мають місце ознаки розумової відсталості, не сформована критика до скоєного вбивства, розуміння свого стану, відсутні соціальні та родинні зв`язки. Було рекомендовано продовжити примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації у відділенні зі звичайним наглядом.
23.06.2021 року комісією лікарів-психіатрів складено висновок № 102, відповідно до якого комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки протягом останнього межкомісійного періоду поведінка хворого носить стабільно правильний характер, відсутні агресивні тенденції та дії. Залучається у нескладні процеси по самообслуговуванню. Соціальної небезпеки не становить. Безпорадний та безпомічний у побутових питаннях. Соціальні зв`язки втрачені. Планується перевід хворого до будинку-інтернату для хронічних психічно хворих.
02 липня 2021 року директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР звернувся до суду із заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_7 , який страждає на легку розумову відсталість у ступені вираженої дебільності, виражений психопатоподібний тип дефекту, стан компенсації, відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.06.2021 року №102 не потребує продовження застосування примусового заходу медичного характеру. Просив припинити відносно нього застосування примусового заходу медичного характеру.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив із того, що висновок лікарів, яким рекомендовано припинити застосування примусових заходів медичного характеру, є передчасним та недостатньо обґрунтованим та не доводить, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, а також, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для особи та інших осіб.
Суд вказав, на те, що в судовому засіданні було встановлено та підтверджено безпосередньо лікарем, що ОСОБА_7 не готовий до свідомого підтримуючого лікування та життя самостійно, у зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_7 не зможе працювати для необхідності забезпечення самостійного проживання та придбання ліків.
В оскаржуваній постанові суд не вказав з яких підстав поставив під сумнів висновок лікарів-психіатрів про те, що ОСОБА_7 не потребує подальшого застосування примусового лікування.
Натомість висновки суду фактично зводяться лише до того, що ОСОБА_7 не готовий до свідомого підтримуючого лікування, і не має можливості працювати для забезпечення самостійного проживання та придбання ліків.
Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим та невмотивованим.
За приписами ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу.
Як випливає зі змісту ст. 94,95 КК України примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.
Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру
За наявності сумніву у правильності, обґрунтованості висновків комісії лікарів психіатрів, суд може викликати в судове засідання лікаря-психіатра.
З пояснень лікарів психіатрів, які були допитані під час розгляду заяви в суді першої інстанції та в апеляційному суді, а також висновку лікарів-психіатрів № 102 від 23.06.2021 року вбачається, що психічний стан хворого ОСОБА_7 набув стабільного характеру, він не проявляє агресивних тенденцій та дій, не становить соціальної небезпеки, а тому він не потребує подальшого застосування до нього примусового лікування.
Хворий потребує постійного приймання медичних препаратів, самостійно їх приймати не може, у нього втрачені родинні зв`язки, а тому заклад з надання психіатричної допомоги, де на теперішній час лікується ОСОБА_7 , має підстави для переведення його до будинку інтернату.
Висновок комісії лікарів психіатрів містить в собі відомості щодо психічного стану ОСОБА_7 внаслідок проведеного лікування, згідно з яким він соціальної небезпеки не становить, його стан стабільний, відсутні агресивні тенденції та дії, а тому він не потребує подальшого примусового лікування.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів такий висновок комісії лікарів-психіатрів учасники судового провадження не навели.
Разом із тим, висновок лікарів містить і вказівку на заходи, які планується вжити для того, щоб ОСОБА_7 в подальшому перебував під контролем медичних працівників та вчасно та в повному обсязі приймав підтримуюче лікування, яке йому буде забезпечено під час перебування у державному закладі будинку-інтернаті для хронічних психічно хворих, за рахунок державних коштів, що підтверджено під час апеляційного розгляду директором закладу з надання психіатричної допомоги та лікарем-психіатром, який входив до складу комісії.
Зважаючи на те, що ОСОБА_7 з 2008 року, тобто тривалий час проходив примусове лікування у закладах з надання психіатричної допомоги, стан його здоров`я по мірі лікування покращувався, внаслідок чого він був переведений до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, і відповідно до висновків лікарів-психіатрів стан його здоров`я покращився, носить стабільний характер, соціальної небезпеки він не становить, а тому не потребує застосування раніше застосованих заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а його підтримуюче лікування буде забезпечено під наглядом медичних працівників у будинку-інтернаті для хронічних психічно хворих, куди він буде переведений після припинення примусового лікування, колегія суддів вважає можливим припинити застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Відтак, апеляційна скарга захисника, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог КПК, з постановленням нової ухвали про задоволення заяви.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 419, 376 ч.2 КПК України, ст. 514 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою заяву директора КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 задовольнити.
Припинити застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3