Справа № 466/4516/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/417/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять ) років.

У строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 зараховано строк затримання з 26 по 28 квітня 2017 року, тривалістю 3 (три) дні, із розрахунку один день затримання за два дні позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 19 квітня 2017 року, близько 16 год., перебуваючи у приміщенні нежитлового будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, з сексуальних мотивів, попередньо увійшовши у довіру до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на той час не виповнилось 16 років, про що ОСОБА_6 було достеменно відомо, нехтуючи правом неповнолітнього на статеву свободу та статеву недоторканність, сказав останньому зняти весь одяг та вчинив щодо потерпілого розпусні дії сексуального характеру, які виразились у оголенні статевого органу неповнолітнього ОСОБА_9 , торканні його своїми руками та вступі в орогенітальний контакт.

У подальшому, ОСОБА_6 , який раніше вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.156 КК України, 26 квітня 2017 року з 15.25 год. до 16 год., перебуваючи у приміщенні готельного номеру № 301 готелю Експрес Вояж, що знаходиться в будинку № 65 по вулиці Джерельній у місті Львові, попередньо увійшовши у довіру до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на той час не виповнилось 16 років, про що ОСОБА_6 було достеменно відомо та запросивши ОСОБА_9 у вказаний номер, діючи з прямим умислом, повторно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, з сексуальних мотивів, нехтуючи правом неповнолітнього на статеву свободу та статеву недоторканність, сказав потерпілому зняти весь одяг та вчинив щодо нього розпусні дії сексуального характеру, які виразились у оголенні статевого органу неповнолітнього ОСОБА_9 , торканні його своїми руками, погладжуванні тулубу та вступі в орогенітальний контакт.

На даний вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вважає що даний вирок постановлений з порушеннями норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає безумовному скасуванню.

Зазначає, що встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать щодо доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.1 ст. 156 КК України, а призначене покарання не може бути застосовано до обвинуваченого.

Вказує, що оскаржуваний вирок суду було ухвалено на припущеннях, та суд безпідставно та необгрунтовано визнав ОСОБА_6 винним в інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушеннях, оскільки в ході судового розгляду сторона обвинувачення, не маючи доказів винуватості гр. ОСОБА_6 по двох епізодах, доводила його винуватість лише перепискою в інтернеті. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутній відеозапис судового засідання від 17 січня 2018 року, під час якого проводився допит неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 . Вказує, що ні органом досудового слідства, ні судом не було перевірено достовірність показів неповнолітнього потерпілого, в результаті чого судом упереджено засуджено ОСОБА_6 до максимального строку позбавлення волі.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_10 не прибули, натомість подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, оскільки не бажають брати участь в судовому засіданні. Крім того, зазначили, що потерпілий ОСОБА_9 зазнав сильних душевних хвилювань та психологічної травми, свої покази надані в суді першої інстанції підтримують та просять вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні в повному обсязі.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та пояснив суду першої інстанції, що ніколи б не міг здійснити тих неправомірних дій, про які зазначено у обвинувальному акті, оскільки сам є батьком та самостійно виховує сина 2004 року народження. Також обвинувачений ОСОБА_6 дав показання про те, що дійсно періодично переглядає порносайти та випадково в соцмеражах натрапив на дописи неповнолітнього ОСОБА_9 , який вів непристойну переписку , фактично пропонуючи свої сексуальні послуги . Він був здивований вказаній обставині та хотів для себе вияснити, що ж спонукало дитину в такому віці шукати сексуальних партнерів через інтернет та в такий спосіб заробляти кошти. Лише з цією метою він почав переписуватись з потерпілим. При цьому на сайті була інформація про вік потерпілого, опубліковано його фото. Щоб переконати ОСОБА_9 відмовитись від такого роду занять, оскільки доля дитини була обвинуваченому не байдужа, він просив повідомити номер мобільного телефону, за яким можна було б ним спілкуватись. Проте потерпілий наполягав на спілкуванні лише через соцмережі та не хотів давати інших засобів зв`язку. Тому обвинувачений змушений був саме на вказаному сайті підтримувати зв`язок з потерпілим шляхом переписки на сексуальні теми , щоб домогтися зустрічі , в ході якої переконати потерпілого, що слід змінити своє життя. Обвинувачений також вказав, що не заперечує тієї обставини, що кілька разів зустрічався з ОСОБА_9 у м. Львові, проте такі зустрічі відбувалися лише в людних місцях, обмежувались усними розмовами, в ході яких він намагався позитивно вплинути на потерпілого та переконати, що йому не потрібно надавати сексуальні послуги за гроші . Кілька разів на вказаних зустрічах він пригощав ОСОБА_9 морозивом, іншими стравами, оскільки зі слів останнього знав, що у його сім`ї важке матеріальне становище. Що ж стосується подій 26.04.17 р., то обвинувачений зазначив, що його син давно мріяв побувати на концерті групи « Океан Ельзи» , проте квитки на концерт , що мав проходити у Львові,були дуже дорогі. Аналогічний концерт мав відбутись і у м. Ужгороді, де його знайомий придбав квиток для сина лише за 200 грн. Відтак, 26.04.17 р. обвинувачений о 7 год. 30 хв. прибув на залізничний вокзал, маючи намір їхати у м. Ужгород, щоб забрати квиток на концерт та передати його сину. Проте не зміг поїхати вранішнім поїздом, оскільки всі квитки були продані. В касі йому повідомили, що лише близько 19 год. буде інший прохідний потяг на Ужгород і квитки можна буде придбати за годину до його відправки . Гуляючи містом , він побачив готель «Експрес Вояж, куди вирішив зайти. Там він дізнався про те, що є вільні номери, тому винайняв номер, де мав намір відпочивати до 18 год. В цей час йому прийшло кілька СМС повідомлень від потерпілого, який виявив бажання зустрітись. Оскільки у обвинуваченого був вільний час, він погодився на зустріч, що відбулась біля торгового центру « Форум». В ході розмови він розповів потерпілому, що чекає на потяг до Ужгорода і на день винайняв номер в готелі, щоб відпочити. Дізнавшись про це, ОСОБА_9 сказав, що ніколи не був у готелі і йому цікаво було б подивитись. Відтак, вони разом пішли до готелю, де потерпілий з цікавістю оглянув номер та виявив бажання подивитись плазмовий телевізор. Обвинувачений запропонував йому чаю, в зв`язку з чим виходив з номера і просив працівників готелю допомогти заварити чай. У період перебування у готелі вони з потерпілим не закривались в номері, він не вчиняв щодо неповнолітнього ОСОБА_9 жодних неправомірних дій. Навпаки, у спілкуванні з потерпілим завжди намагався позитивно психологічно вплинути на дитину та переконати його в тому, що йому не слід надавати сексуальні послуги , оскільки його дуже турбувала доля хлопця. В той час, коли потерпілий у номері готелю дивився телевізор, до нього зателефонувала його мати і він мав намір піти, проте виявилось, що двері кімнати зачинені з боку коридору. Через деякий час двері відкрились і в номер готелю зайшли працівники поліції, які розвели його і потерпілого по різних кімнатах. Йому не відомо, з якою метою ОСОБА_9 заявив про те, що обвинувачений вчиняв щодо нього неправомірні дії сексуального характеру. Жодних доказів вказаним обставинам немає. Працівники поліції та експерти в повній мірі досліджували і приміщення кімнати, де знаходились вони з потерпілим , всі їх особисті речі, відбирали зразки біоматеріалу для проведення різного роду експертиз, проте всі результати досліджень суду не надавались, оскільки не містять доказів його винуватості. Він лише був не байдужим до долі дитини, що губила своє життя, та думав, що зможе переконати ОСОБА_9 у тому, що не слід пропонувати свої сексуальні послуги за винагороду. Натомість, з невідомих йому причин, потерпілий обмовив його перед працівниками поліції та судом. Просить визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Зокрема, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 надав аналогічні пояснення щодо обставин вчиненого правопорушення та стверджував, що він лише був не байдужим до долі дитини, що губила своє життя, та думав, що зможе переконати ОСОБА_9 у тому, що не слід пропонувати свої сексуальні послуги за винагороду, проте потерпілий ОСОБА_9 його обмовив.

Однак, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв правопорушення повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку суду.

Зокрема, незважажаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КК України, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції в присутності психолога та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив, що він був зареєстрований в соцмережах, у фейсбуці та контакті, під своїм прізвищем. Крім того на його сторінці ним були виміщені його фото, надана правдива інформація про вік, адресу, місце навчання, дані про сім`ю (брата та маму). Приблизно за рік до подій, що відображені у обвинувальному акті, йому прийшло повідомлення привітання на його сторінку в контакті від невідомого. На сторінці вказаної особи було одне фото та дані: ОСОБА_11 . Коли він відповів на просте привітання, між ними почалася переписка. Спершу не було жодних натяків на зустрічі чи інтимні стосунки, а звичайна переписка, у якій невідомий з`ясовував сімейні обставини потерпілого, запитував про його навчання, друзів, вподобання. Відповідаючи на ці запитання потерпілий був переконаний, що з ним від імені дорослої людини жартують його друзі по навчанню. Проте через кілька місяців переписка почала набувати інтимного характеру, невідомий наполягав на особистому знайомстві та призначив зустріч у центрі м. Львова. Йдучи на цю зустріч він був впевнений, що ніхто не прийде, бо це жарт, тому нікого з родичів не попереджав, що зустрічається з невідомим. В кінці літа 2016 р. вони вперше зустрілись з ОСОБА_6 біля ринку «Добробут». Вони разом деякий час гуляли по центру, обвинувачений купив йому морозиво, дав гроші і просив нікому не говорити про їх спілкування. В ході зустрічі він задавав багато запитань про його життя, тілобудову, натякав на непристойні речі. Злякавшись, потерпілий зіслався на зайнятість та пішов. Повернувшись додому, він в той же день заблокував спілкування з ОСОБА_12 . Проте, через кілька місяців обвинувачений написав йому з нової сторінки, де його дані вже були зазначені « ОСОБА_13 » та було не його фото. Проте із змісту переписки у потерпілого не виникало сумнівів про те, що це пише обвинувачений. Він зрозумів, що немає змісту уникати спілкування з ним, оскільки ОСОБА_14 знає всі його особисті дані. В ході переписки ОСОБА_14 вже відверто ставив запитання сексуального характеру та спонукав до зустрічі. Оскільки потерпілий налякався і не хотів розізлити обвинуваченого, який міг повідомити про їх переписку рідних та вчителів, він погодився на зустріч. При черговій зустрічі, що відбулась 19.04.2017 року, ОСОБА_14 повів його в район Високого замку. Там обвинувачений шукав місце для усамітнення з метою вчинення дій сексуального характеру, казав що потерпілий йому подобається як сексуальний чоловік. Він повів потерпілого в закинуту одноповерхову цегляну будівлю. Довкола не було жодних людей. Оскільки потерпілий боявся ОСОБА_15 , то підкорився його волі. У згаданому приміщенні, яке він в подальшому показав працівникам поліції, обвинувачений оголив його тіло, гладив його. В подальшому вступив з ним в орогенітальний контакт, при цьому мастурбував. Сексуальні дії тривали 8-10 хвилин. В подальшому обвинувачений продовжував гладити його по тілу, розповідав, як він йому подобається. В кінці зустрічі обвинувачений дав йому 200 грн. і сказав нікому не говорити про те, що сталось. Відразу після цього вони розійшлися у різні боки. Потерпілий швидко пішов додому, оскільки йому було неприємно після того, що з ним відбулось. Нікому з дорослих він не розповів про ті події, оскільки соромився і боявся ОСОБА_16 .

Наступна його зустріч з обвинуваченим відбулась через короткий проміжок часу, біля торгового центру «Форум», у м. Львові. Після події, що сталася на Високому Замку, ОСОБА_14 знову продовжував писати йому в інтернеті різні повідомлення сексуального характеру, пропонувати зустрітися, згадував про попередню зустріч. Зазначав, що хоче запропонувати відносини втрьох, що є ще один хлопець, який згоден зустрітись. Оскільки обвинуваченому були відомі всі дані про потерпілого, він і погодився знову зустрітись, бо боявся обвинуваченого. Між тим, на зустріч ОСОБА_14 прийшов один і запропонував пройтись. По дорозі він не пояснював куди саме вони йдуть, сказав, що там їм буде краще. Проте згодом виявилось, що вони прийшли в готель, де завчасно вже був заброньований номер. Готель знаходиться біля залізничного мосту, раніше потерпілий там ніколи не був. Вони пройшли в кімнату, де було ліжко, стіл, невеликий холодильник, телевізор. У номері також була ванна кімната, де була душова кабінка. Обвинувачений замкнув двері, зашторив вікно і включив гучно телевізор. Після цього він сказав потерпілому стати біля ліжка, де він оголив тіло потерпілого, погладжував, вступив з ним в орогенітальний контакт та при цьому мастурбував. Коли потерпілий відчув, що внаслідок задоволення почнеться сім`явиверження, то сказав обвинуваченому, що йде у туалет. Повернувшись з ванної кімнати він вдав, що до нього телефонує мама та повідомив обвинуваченого, що йому треба піти. Після того, що відбулось у кімнаті йому було неприємно залишатись з обвинуваченим. Проте двері готельного номеру не відчинялись, а з коридору невідома жінка повідомила, що зламався замок і вже викликано майстра для ремонту. Вона просила почекати. ОСОБА_15 напевно це насторожило, оскільки він просив потерпілого сказати, що він його рідний дядько, якщо хтось з працівників готелю буде запитувати про їх перебування в номері. Коли ж відчинились двері, то з працівниками готелю були поліцейські, на запитання яких спершу він і повідомив, що обвинувачений його родич. Але коли їх з ОСОБА_17 розвели по різних приміщеннях, він чесно зізнався про все, що з ним відбувалось та пояснив, що боїться обвинуваченого. Також потерпілий зазначив, що ці події відбувались давно, він хоче про них забути і жити новим життям. Зустрічався з обвинуваченим лише тому, що боявся його.

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції законний представник потерпілого ОСОБА_10 пояснила, що точної дати не пам`ятає, проте у 2017 р. їй зателефонувала невістка та повідомила, що її внук ОСОБА_18 затриманий поліцією. Коли вона прийшла, то дізналась, що внук перебував у номері готелю з дорослим мужчиною і про обставини їх переписки. Свідок про таке чула вперше в житті, тому була в шоковому стані. Її син, батько ОСОБА_18 , помер. Невістка сама виховує двох синів. У вихованні та утриманні дітей їй допомагають її брат, який живе в Чехії, і дві бабці. Станом на 2017 р. невістка хворіла, перебувала в лікарні. Проте, матеріально діти не були ні в чому обмежені, проте ніколи при собі не мали значних коштів. Дві бабці постійно опікувались дітьми, готували, по мірі можливості купляли все необхідне, цікавились їх навчанням. Брат матері купив їм комп`ютер, телефони. Вона постійно контролювала внуків. Зокрема, ОСОБА_18 їй розповідав про своїх друзів, з якими навчався, ходив до них в гуртожиток. Він був дуже самостійний, оскільки рано втратив батька. Не було нарікань на нього і в навчанні. Як виявилось, внук не все їй розповідав, а лише при спілкуванні в поліції та в подальшому, коли він показував де зустрічався з обвинуваченим та які непристойні дії щодо нього вчиняв дорослий чоловік, вона дізналась про обставини даної справи.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні районного суду повідомила, що вона є матір`ю потерпілого. У 2017 році, у період, коли вона перебувала у лікарні, до неї зателефонували з телефону її сина та повідомили, що він затриманий в номері готелю з дорослим мужчиною, та запитали чи названа особа не може бути їх родичем. Вона заперечила будь-які родинні чи дружні зв`язки з названим чоловіком. Після цього вона відразу зателефонувала до педагога сина, яка повідомила, що він у той день був на навчанні, проте останнім уроком була фізкультура і їй невідомо,чи він був присутній. Їй кілька разів телефонували з поліції, проте оскільки вона не могла прибути на виклик, то подзвонила свекрусі, яка і була представником неповнолітнього ОСОБА_18 . Вона, як мати, була шокована тим, що їй в подальшому повідомили. Вона постійно займалась вихованням дітей : відвідувала з ними театри, кіно, возила відпочивати на море, цікавилась їх життям. У дітей був комп`ютер, проте вона не досліджувала на які сайти вони заходять та з ким спілкуються. Коли вона захворіла, то діти стали самостійніші і вона не мала змоги їх повністю контролювати. Вже після затримання, син їй розповідав, що спершу, коли йому в інтернеті написав невідомий, він думав, що з ним жартують його друзі, тому підтримував переписку, думаючи, що це гра. В подальшому, коли вони з обвинуваченим вперше зустрілись, син сказав, що злякався, бо у того є всі правдиві дані про місце проживання та навчання сина. При довірливому спілкуванні син дав почитати їй всю переписку між ним та обвинуваченим, розповів де і за яких обставин відбувались їх зустрічі, розповів які саме розпусні дії щодо вчиняв ОСОБА_6 . Вказав, що раніше не розповідав про ці обставини, оскільки не хотів її турбувати та боявся обвинуваченого, який мав всю інформацію про нього.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 повідомила, що працює у готелі Експрес Вояж, що знаходиться по вулиці Джерельній, 65 у м. Львові. Точної дати вона не пам`ятає, проте весною 2017 року в готель зайшов невідомий їй чоловік, який повідомив, що бажає зняти номер до вечора. Крім того повідомив, що номер знімає, щоб відпочити з сином, який на той час ніби-то був у кіно. Свідок повідомила, що у разі заселення дитини, слід буде надати документ і на неї. Невідомий зазначив, що пізніше надасть документи сина. Близько 15 год. свідок зауважила, що вказаний чоловік зайшов у готель з неповнолітнім хлопчиком та швидко пройшов у знятий ним номер. При цьому їй здалося, що мужчина і хлопчик намагались так зайти в приміщення, щоб їх не помітили. Вона запитала у співробітників готелю, що у той день працювали, чи показував невідомий комусь з них документи що стверджують, що він є батьком хлопчика. Почувши у відповідь, що такі документи ніхто не перевіряв, вона засумнівалась у словах чоловіка. ЇЇ здивувало і те, що невідомий не просив ніяких додаткових речей для дитини, як це зазвичай буває, коли люди заселяються з неповнолітніми дітьми, зокрема, рушників, кружок. Спершу вона підійшла до дверей номера і прислухалась. З кімнати голосно лунав звук телевізора. Проте згодом вона почула стогін, ніби хтось займався сексом. Щоб перевірити свої здогадки, вона вийшла на вулицю і побачила, що вікна кімнати, яку зняв невідомий зашторені. Всі ці обставини навели її на думку, що невідомий їй дорослий чоловік вчиняє протиправні сексуальні дії щодо дитини. Тому вона по телефону викликала поліцію, а щоб особа не змогла втекти, підперла зі сторони коридору двері кімнати стільцем, що заблокувало вихід з номера. Коли через хвилин 40 приїхали працівники поліції та зайшли в номер, там дійсно перебував, як пізніше виявилось, обвинувачений ОСОБА_6 , який спершу пояснював, що неповнолітній хлопчик, що перебуває з ним у номері є його племінником. Потім зазначав, що це його похресник. Працівники поліції викликали хлопчику психолога та повідомили рідних. Деякий час хлопець сидів у службовому кабінеті працівників готелю, де розповідав, що у нього хвора мати. Сказав, що мужчина, який був з ним у готельному номері не є його родичем, а вони познайомились в мережі інтернету. В подальшому вже з дитиною та обвинуваченим вона не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_21 , що був допитаний в ході судового розгляду суду першої інтсанції пояснив, що у 2017 у день, коли він був на патрулюванні біля стадіону «СКА», точної дати не пам`ятає за плином часу, їх бригада отримала повідомлення про те, що на території готелю були виявлені можливі дії по розбещенню неповнолітнього. Їх бригада прибула у готель «Експрес Вояж», що знаходиться по вулиці Джерельній, 65 у м. Львові. Працівники готелю розповіли їм про свої підозри, показали двері номеру, де можливо відбувались неправомірні дії. Постукавши у двері кімнати, вони зайшли у приміщення, в якому був невідомий чоловік та неповнолітній хлопець. Вони обоє були одягнуті, проте виглядали схвильованими. Свідок звернув увагу на те, що у номері готелю було велике двоспальне ліжко, постіль на якому була зім`ята. Дорослий чоловік, коли йому було запропоновано пояснити причини перебування в одному номері з неповнолітнім зазначав, що вони зайшли відпочити. Також обоє плутались у поясненнях зазначаючи спершу що неповнолітній хлопець є племінником мужчини, згодом, що це хрещений батько та похресник. Коли вказаним особам було запропоновано перейти в різні приміщення, було встановлено особу обвинуваченого. В подальшому, на прохання працівників поліції хлопець зателефонував до своєї матері і остання на запитання поліцейських повідомила, що їй не відомий мужчина на прізвище ОСОБА_22 , з яким її син перебував у готелі, вони не перебувають у жодних родинних відносинах. Після цього хлопець повідомив, що познайомився з ОСОБА_6 на порносайті в інтернеті та показав у своєму телефоні непристойну переписку сексуального характеру з обвинуваченим. Відтак,була викликана оперативна група з відділу поліції, а їх бригада забезпечувала охорону місця події до приїзду опергрупи.

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 156 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі: рапортом, зареєстрованого в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області 26.04.2017 за № 10909 (а.с.1, т.2); письмовою заявою ОСОБА_20 від того ж дня, із зазначенням анкетних даних про особу, яка зняла номер як ОСОБА_6 (а.с.2, т.2); протоколом огляду місця події - готельного номеру № 301 у готелі Експрес Вояж, проведеного 26.04.2017 р. з 16.40 год. по 19.30 год. (а.с.6-10, т.2); дозвом на огляд готелю надано працівником готелю ОСОБА_20 (а.с. 5, т.2); протоколом затримання особи ОСОБА_6 від 26.04.2017 р. (а.с. 11-12, т.2); проведеним із потерпілим ОСОБА_9 слідчим експериментом та відеозаписом до нього від 29.04.2017 (а.с. 22-27, т.2); оглядом мобільного телефону Номі І451 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_6 , на якому виявлено приватні діалоги з різними особами, зокрема і з особою ОСОБА_23 протягом періоду з 20 по 26 квітня 2017 р. (а.с. 54-94, т.2); заявою ОСОБА_6 від 26.04.2017 р. Про добровільну видачу слідчому мобільного телефону Номі І451 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 (а.с.13, т.2); оглядом мобільного телефону Самсунг, належного неповнолітньому ОСОБА_9 , встановлено, що у ньому знаходиться сім-картка оператора Водафон із абонентським номером НОМЕР_3 . При вході на вказаному телефоні до соціальної мережі Вконтакті відкривається обліковий запис ОСОБА_23 із НОМЕР_4 , до якого прикріплений номер мобільного телефону НОМЕР_5 (а.с.109-122, т.2); протоколом тимчасового доступу до речей і документів, опис речей і документів, відповідно до якого сім карта з 1СС кодом ,вилучена з мобільним телефоном ОСОБА_6 , використовується «ПатКиївстар» та відповідає абонентському номеру ОСОБА_6 (а.с. 183-187, т.2) у ході проведення огляду сторінки у соціальній мережі Вконтакті з id336309886 (обліковий запис ОСОБА_23 ) виявлено ряд приватних переписок сексуального характеру з різними особами. (а.с. 123-166, т.2); заявою представника потерпрілого, ОСОБА_10 в підтвердження показань потерпілого про передачу йому ОСОБА_6 коштів купюрами по 100 грн. і 200 грн. про добровільну видачу, вказані грошові кошти були передані від потерпілого слідчому, та в подальшому визнані речовими доказами у справі (а.с.14, т.2).

Також, аналізом спілкування, яке велось у зазначеному діалозі встановлено, між обвинуваченим та потерпілим проходила переписка інтимного характеру. Також на а.с. 55,57,59 т. 2 у згаданій переписці містяться записи обвинуваченого, в яких він 20, 21 та 22 квітня 2017 року нагадує неповнолітньому ОСОБА_9 про розпусні дії, які вчиняв щодо потерпілого напередодні. Окрім цього, у спілкуванні згадується, що ОСОБА_23 вчиться у коледжі (а.с.72, т.2), що співрозмовнику відомо про його вік (а.с.81, т.2), а також номер мобільного телефону НОМЕР_6 , належного особі під ім`м (ніком) ОСОБА_24 .

За клопотанням сторони обвинувачення предметом дослідження суду першої інстанції були також копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.04.2008 р. ОСОБА_25 (доньки колишньої дружини обвинуваченого), яка скаржилась на неправомірну поведінку сексуального характеру щодо неї зі сторони вітчима, ОСОБА_6 (а.с.28- 29, т.2) та протокол огляду портативного персонального комп`ютера (а.с.167-176, т.2), який був вилучений в ході проведення обшуку у будинку, де проживає обвинувачений (протокол від 27.04.17 р., а.с.16-20, т.2). Згідно згаданого протоколу на комп`ютері виявлено історію переглядів в мережі інтернет порнографічного характеру. Наведене не є прямим доказом винуватості особи у вчиненні кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_9 , проте, на думку суду першої інстанції, свідчить про сексуальні вподобання обвинуваченого, поряд з іншим, саме до неповнолітніх осіб.

На підставі вищенаведених доказів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання потерпілого щодо обставин злочину, що мав місце щодо нього з боку обвинуваченого 19.04.2017 року, стверджуються вказаними власноручними записами, виконаними ОСОБА_6 та не суперечать його показанням в судовому засіданні про те, що до 26.04.2017 року він неодноразово зустрічався з ОСОБА_9 , проте не пам`ятає точних дат. Крім того, з тексту згаданої переписки вбачається, що наступна зустріч між обвинуваченим та потерпілим з метою здійснення дій по розбещенню неповнолітнього, має відбуватись саме в готелі, де обвинувачений пропонує забронювати номер. При цьому за надані сексуальні послуги ОСОБА_6 пропонує оплату неповнолітньому потерпілому.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 156 КК України.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, яким в оскаржуваному рішенні надано належну оцінку, з якою погоджується й апеляційний суд.

Доводи захисту про повторне дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні згідно з його клопотанням в порядку ст. 404 КПК України є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

У клопотанні захисника не наведено жодних доказів дослідження судом першої інстанції доказів, що містяться у кримінальному провадженні, не повністю або з порушеннями, а відтак відповідно до положень ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що клопотання захисника задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо в відсутності в матеріалах справи звуко- та відеозапису судового засідання, під час якого проводився допит неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 від 17 січня 2018 року, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки судом першої інтанції було встановлено те, що з технічних причин вказаний запис не відтворюється, судом першої інтанції було задоволено клопотання про повторний допит неповнолітнього потерпілого, такий проведено 10.07.2019 року, та в матеріалах справи наявний звуко- та відеозапис даного судового засідання. Наведене дає підстави стверджувати про те, що проведення повторного допиту потерпілого не може бути розцінено як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та бути підставою для скасування вироку.

Крім цього, наведені у клопотанні захисника покликання на порушення вимог КПК України у зв`язку із відсутністю звуко- та відеозапису судових засідань суду першої інстанції, то такі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з огляду на те, що вказані записи судових засідань наявні в матеріалах даної справи.

Окрім того, показання потерпілого ОСОБА_9 надані на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції є послідовними, логічними, змістовними та підтверджуються сукупністю досліджених фактичних обставин, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме показаннях свідків, а також речовими доказами, які колегія суддів вважає належними, допустимими та обґрунтованими

Обставин, які б могли свідчити про те, що потерпілий чи інші особи, оговорюють обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено та не було наведено таких обставин та доказів на їх підтвердження обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_7 в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.50,65 КК України та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів і в цій частині рішення суду першої інстанції учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи та в зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги прокурора не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді