ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2792/20
Провадження № 1-кп/362/250/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
13.10.2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області кримінальне провадження №0000066 від 03.01.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожухівка, Київської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого не офіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , по теперішній час проживає із своєю матір`ю ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_1 .
На протязі грудня 2019 року ОСОБА_5 , діючи умисно, систематично, а саме 03.12.2019 року, 06.12.2019 року, 10.12.2019 року здійснював відносно своєї матері ОСОБА_6 домашнє насильство, за місцем проживання, яке виражалась у словесних образах та словесних погрозах, висловлюваннях нецензурними словами, з метою приниження та залякування ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань ОСОБА_6 та виразилось у формі емоційної невпевненості, втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань.
В зв`язку з чим відносно ОСОБА_5 03.12.2019 року, 06.12.2019 року, 10.12.2019 року складені відповідні протоколи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
19.02.2020 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, якою об`єднанні в одне провадження справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП та призначено покарання у виді громадських робіт.
Дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.126-1 КК України, а саме домашнє насильство, умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи з якою перебуває в сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.
Прокурор в судовому засіданні просив розглядати кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись вивченням доказів, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений вину визнає повністю.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності та при винесенні міри покарання покладається на розсуд суду (а.с. 38).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечували про подальший розгляд даного кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав винним себе за ст. 126-1 КК України у повному обсязі, щиро каявся та показав, що дійсно відносно нього були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. З потерпілою ОСОБА_6 , з якою по теперішній час проживає разом, яка є його мамою він примирився, дійсно у них в 2019 році постійно між ним та мамою виникали конфлікти і за цей час було викликано працівників поліції приблизно 3-4 разів. Дані конфлікти у них виникали на фоні вживання алкогольних напоїв, вони сварилися, кричали, нецензурно висловлювалися. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. На даний час він з потерпілою примирився, в подальшому обіцяє такого не вчиняти, просив суворо не карати.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст. 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за згодою учасників судового провадження провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Отже, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 вчинив дії, які виразилися у домашньому насильстві, умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи з якою перебуває в сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_6 , а його дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Судом враховується висновок досудової доповіді Обухівського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київської області щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та середній рівень небезпеки для суспільства, тому вони вважають, що виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, та не становить небезпеку для суспільства (а.с. 65-68).
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с.74-75); має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, але скарг від сусідів та жителів села на нього не надходило (а.с.73), стан здоров`я, спосіб життя, а саме, що проживає разом з мамою за місцем реєстрації, не одруженого, має середню освіту, працюючого не офіційно, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, потерпілої, щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а саме сприяв досудовому слідству та в суді, тому вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 349, 369-371, 373-374, 376, 377 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_7