УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019 у кримінальному провадженні № 0004573 від 17.05.2019,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019, у кримінальному провадженні №0004573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що Шевченківським управлінням поліції ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019 у справі № 761/40437/19 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управлінням поліції ГУНП в м. Києві про арешт майна у кримінальному провадженні №0004573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно, а саме: а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00, із забороною розпорядження, без заборони використання такого приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, яка у свою чергу на праві власності належить ОСОБА_4 .
Однак, заявник вважає арешт майна ОСОБА_4 необґрунтованим, безпідставним, таким, що явно порушує справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням кримінального провадження,та таким, що підлягає безумовному скасуванню, а також таким, в якому відпала потреба, оскільки в порушення вимог ст. 22 КПК України органом досудового розслідування не доведено, що існують-будь які ризики щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження арештованого майна ОСОБА_4 . Крім того зазначив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, на даний момент органом досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 КК України.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених, при цьому долучив копії документів.
Слідчий, в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, та про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Шевченківським управлінням поліції ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004573, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019 клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управлінням поліції ГУНП в м. Києві про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004573 від 17.05.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, із забороною розпорядження, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказану квартиру, послугував той факт, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій.
Із матеріалів клопотання вбачається, що власником квартири, загальною площею 71.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000 на праві приватної власності є ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу, виданий 20.12.2017 який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 2719.
Відомостей про те, що вказаний договір визнано нечинним або недійсним матеріали клопотання не містять, а слідчим не спростовано відсутність права власності у вказаної особи.
Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.
При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
На неодноразові виклики судом слідчого, останній в судове засідання не з`явився та не спростував, необхідність подальшої дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 17.05.2019, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 16.10.2019, у той час як на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник арештованого майна не набула жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує права власності ОСОБА_4 на таке майно.
Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019, у кримінальному провадженні №0004573, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019 у кримінальному провадженні № 0004573 від 17.05.2019 - задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019 справа № 761/40450/19 провадження № 1-кс/761/27715/2019, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1