Номер провадження: 11-кп/813/513/22
Номер справи місцевого суду: 496/2604/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського райсуду Одеської області від 13.07.2021, якою кримінальне провадження №0000399 від 15.03.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції кримінальне провадження №0000399 від 15.03.2016 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 386 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи зазначене рішення, суд послався на те, що в межах кримінального провадження проведено всі слідчі (розшукові) дії, проте до теперішнього часу не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та з моменту його скоєння минуло 5 років, тобто сплив строк притягнення до кримінальної відповідальності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особа, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам провадження та постановлена із істотним порушенням вимог матеріального та процесуального права з огляду на наступне:
- поза увагою суду залишилось те, що органом досудового розслідування не було вичерпано всі можливості щодо збирання та дослідження доказів в зазначеному провадженні, натомість, із самого початку досудового розслідування органу, який його здійснював були відомі достатні відомості про особу, на яку вказав заявник як на таку, що можливо вчинила кримінальне правопорушення; ОСОБА_7 , яка була залучена в якості потерпілої в кримінальному провадженні лише на п`ятому році досудового розслідування, не була допитана щодо відомих їй обставин, всі матеріали провадження складаються з її скарг та заяв, долучених нею документів та протоколів ініційованих нею слідчих дій; органом досудового розслідування не були виконані у повному обсязі вказівки прокурора про проведення слідчих (розшукових) дій;
- суд вийшов за межі законних повноважень, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з підстави, визначеної п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у досудовому розслідуванні, в якому наявні відомості про особу, яка можливо причетна до вчинення кримінального правопорушення, оскільки про таку конкретну особу, на яку вказав потерпілий та стосовно якої необхідно було провадити перевірку на предмет причетності до вчинення кримінального правопорушення органу досудового розслідування було відомо на стадії внесення відомостей до ЄРДР;
- розгляд клопотання прокурора про закриття кримінального провадження проводився без виклику та участі потерпілої ОСОБА_7 , хоча в судовому засіданні вирішувались питання, які прямо впливають на об`єм її процесуальних прав та обов`язків, чим, як наслідок, останню було позбавлено можливості висловити свою думку та захищати свої права.
Посилаючись на наведені доводи, потерпіла ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000399 за ст. 386 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, її представника та прокурора ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, ч. 2 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Частиною 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу змісту оскаржуваної ухвали суду 1-ої інстанції вбачається, що вона вищезазначеним вимогам кримінального процесуального закону в повному обсязі не відповідає з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

В силу вимог абз. 3 ч. 4 зазначеної ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 14.06.2021 до Біляївського райсуду Одеської обл. надійшло клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000399 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 5).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Біляївського райсуду Одеської обл. від 14.06.2021 зазначене клопотання було розподілене в провадження судді ОСОБА_1 (а.с. 6).

В подальшому, ухвалою Біляївського райсуду Одеської обл. від 18.06.2021 (а.с. 7) вищезгадане клопотання прокурора ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000399 було призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 13.07.021 на 14 год. та в зазначену дату й час розглянуто в підготовчому судовому засіданні із постановленням оскаржуваної ухвали від 13.07.2021 (а.с. 10-12), якою клопотання прокурора було задоволено, а кримінальне провадження закрито.

Дослідивши оскаржувану ухвалу та проаналізувавши вимоги кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов переконання про те, що підстав для розгляду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні у суду 1-ої інстанції не було з огляду на наступне.

Чинним кримінальним процесуальним законом не передбаченого чіткого порядку розгляду судом клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі вимог ст. 284 КПК України.

Так, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України дійсно передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу (тобто, в тому числі у разі невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності).

Разом із тим, на підставі аналізу змісту приписів норми, яка міститься у ч. 1 ст. 314 КПК України, можна дійти висновку про те, що суд призначає підготовче судове засідання після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Положення п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України не може застосуватись у відриві від приписів ч. 1 ст. 314 КПК України, яка містить загальні умови для призначення підготовчого судового засідання.

Відтак, можна дійти висновку про те, що закриття кримінального провадження судом у випадку закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у разі невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в підготовчому судовому засіданні можливе лише у разі наявності вимог, передбачених ч. 1 ст. 314 КПК України, тобто у випадку подання до суду стороною обвинувачення одного з таких документів: 1) обвинувального акту; 2) клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Проте прокурором ОСОБА_9 до суду 1-ої інстанції було подано лише клопотання про закриття кримінального провадження №0000399, у зв`язку із чим у суду 1-ої інстанції не було підстав, з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону в їх сукупності, для призначення розгляду зазначеного клопотання в підготовчому судовому засіданні.

Окрім цього, заслуговують на увагу посилання потерпілої на те, що розгляд клопотання прокурора про закриття кримінального провадження проводився без виклику та участі потерпілої ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Статтею 21 КПК України закріплена одна із основних засад кримінального провадження доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, ч. 3 якої передбачено, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас, ч. 3 ст. 56 КПК України встановлює, що потерпілий під час судового провадження в будь-якій інстанції має право, серед іншого, бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду та брати участь у судовому провадженні.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою.

Відповідно до вимог ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Із аналізу матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 або її представник, всупереч вищезгаданих вимог кримінального процесуального закону, взагалі не повідомлялась судом 1-ої інстанції про дату, час та місце розгляду клопотання прокурора ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000399.

При цьому, відповідно до журналу, в судовому засіданні Біляївського райсуду Одеської обл. від 13.07.2021 із розгляду вищевказаного клопотання прокурора про закриття кримінального провадження був присутній лише прокурор ОСОБА_9 (а.с. 8-9).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що розгляд судом 1-ої інстанції клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України без належного сповіщення потерпілої в даному кримінальному провадженні або її представника свідчить про порушення судом однієї із основоположних засад кримінального провадження доступу до правосуддя, що позбавило потерпілу особу можливості прийняти участь в розгляді справи, яка стосується її прав та інтересів, надати відповідні пояснення та представити свої докази, висловити думки та заперечення.

За викладених обставин, порушення судом 1-ої інстанції засади доступу до правосуддя, на переконання суду апеляційної інстанції, є істотним порушенням приписів кримінального процесуального закону в розумінні вимог ст. 412 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Що стосується вирішення клопотання сторони обвинувачення про закриття кримінального провадження №0000399 по суті викладених у ньому вимог, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 386 КК України, кримінальне провадження №0000399 за ознаками вчинення якого було закрито оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, оскільки санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді штрафу від 50 до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до 2-х років, або арешту на строк до 6-ти місяців.

За таких обставин, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за зазначений кримінальний проступок, передбачений ст. 386 КК України, з огляду на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, складає два роки з дня вчинення кримінального правопорушення.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд, мотивуючи закриття кримінального провадження №0000399, дійшов висновку про те, що до теперішнього часу не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло 5 років (а.с. 11).

Водночас, апеляційний суд вважає слушними та приймає до уваги посилання потерпілої про те, що суд вийшов за межі законних повноважень, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з підстави, визначеної п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у досудовому розслідуванні, в якому наявні відомості про особу, яка можливо причетна до вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до змісту поданого прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 клопотання про закриття кримінального провадження №0000399 (а.с. 1-3), а також витягу з реєстру досудових розслідувань в зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 4), досудовим розслідуванням кримінального провадження було встановлено, що 14.03.2016 до Біляївського ВП надійшла заява ОСОБА_7 про те, що на початку 2015 року ОСОБА_10 , 1987 р.н., проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , примушував свідків давати завідомо неправдиві покази у Біляївському райсуді під час розгляду цивільної справи про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (ЄО №2134).

За встановлених обставин, апеляційний суд констатує, що суд 1-ої інстанції, дослідивши надані стороною обвинувачення матеріали, встановив, що з моменту вчинення злочину пройшло більше 5-ти років, тобто строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, на підставі чого дійшов висновку про те, що вказане кримінальне провадження, незважаючи на те, що на початковому етапі досудового розслідування, зокрема, на стадії внесення відомостей до ЄРДР, у органу досудового розслідування були відомості про конкретну особу, яка ймовірно причетна до вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 386 КК України, підлягає закриттю на підставі приписів п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, такий висновок суду є хибним з огляду на те, що вимоги вищевикладеного п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлюють імперативне правило, згідно якого суд може прийняти рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності лише за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №397/42/20 (провадження №51-5156км20).

Натомість, в даному випадку висновки, викладені в оскаржуваному судовому рішенні щодо закриття кримінального провадження №0000399 з підстав закінчення строків, визначених ст. 49 КК України, не зважаючи на наявність у клопотанні сторони обвинувачення вказівки на конкретну особу, ймовірно причетну до вчинення кримінального проступку (за заявою заявника ОСОБА_7 гр. ОСОБА_10 ), суперечать вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону, що свідчить про допущення судом 1-ої інстанції істотного порушення положень кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України, яке є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Так, скасовуючи ухвалу суду 1-ої інстанції та розглядаючи клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000399, апеляційний суд доходить висновку про те, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки, посилаючись на сплив строків притягнення до кримінальної відповідальності та необхідність закриття кримінального провадження за цією підставою, прокурор в своєму ж клопотанні зауважує на тому, що в своїй заяві ОСОБА_7 прямо вказувала на те, що кримінальний проступок, передбачений ст. 386 КК України, за ознаками якого здійснювалось досудове розслідування зазначеного кримінального провадження (примушування свідків до давання завідомо неправдивих показань) вчинила конкретна особа гр. ОСОБА_10 (а.с. 1).

Тобто, вочевидь органу досудового розслідування на початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000399, а саме під час внесення відомостей до ЄРДР, було відомо про особу, яка ймовірно причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання сторони обвинувачення, з урахуванням вищевикладених положень кримінального процесуального закону та судової практики, позбавлений можливості постановити рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо існують відомості щодо особи, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, надаючи оцінку твердженням потерпілої про те, що органом досудового розслідування не було вичерпано всі можливості щодо збирання доказів в зазначеному провадженні, апеляційний суд наголошує на тому, що, у відповідності до положень ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на викладене, звертає на себе увагу також допущена судом 1-ої інстанції неповнота судового розгляду, яка виразилась у тому, що, отримавши клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, суд, не викликавши для участі в розгляді такого клопотання всіх учасників провадження, прав та інтересів яких воно стосувалось (за винятком прокурора), також не витребував у органу досудового розслідування матеріали кримінального провадження №0000399 та, як наслідок, не дослідив їх належним чином, постановивши рішення про задоволення клопотання, маючи в розпорядженні лише таке клопотання сторони обвинувачення й витяг з реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадження в якості додатку.

В цьому контексті колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що, відповідно до позиції, висловленої Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.11.2020 у справі №264/7638/19, не витребування судом матеріалів кримінального провадження під час вирішення питання про закриття такого кримінального провадження є порушенням права на справедливий розгляд та визнається Верховним Судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що судове провадження з розгляду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000399 було здійснено із допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду, зокрема, із допущенням суперечностей із вимогами КПК України при розгляді клопотання прокурора, за відсутності потерпілої (або її представника), належним чином не повідомленої про дату, час та місце судового засідання, яке відбулось 13.07.2021, а також без витребування відповідних матеріалів кримінального провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відтак, з урахуванням всього вищевикладеного у сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000399 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 24, 284, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Біляївського райсуду Одеської області від 13.07.2021, якою кримінальне провадження №0000399 від 15.03.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000399 від 15.03.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4