Справа № 137/1189/21
Провадження №11-кп/801/266/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
законного представника потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000406 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25.07.2021 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залужне Літинського району Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 14.12.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.152 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.153 КК України, -

Зміст судового рішення.
Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.153 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбутого покарання час утримання ОСОБА_8 під вартою з моменту затримання 25.07.2021 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та речових доказів.
Постановлено включити інформацію про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ч.3 ст.153 КК України до Єдиного реєстру осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Суд установив, що ОСОБА_8 24.07.2021 приблизно о 22 год. 00 хв. проходячи по вулиці Кармелюка в селі Селище Вінницького району Вінницької області помітив на дорозі незнайому неповнолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка йшла по узбіччю дороги. Упевнившись, що ОСОБА_9 перебуває сама, а поряд відсутні сторонні особи, у обвинуваченого виник злочинний умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло особи, без добровільної згоди потерпілої. На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що потерпіла є неповнолітня та в останньої відсутні сили та можливості йому протистояти, наздогнав її та, рукою повалив у рівчак біля узбіччя. У продовження свого протиправного наміру, ОСОБА_8 , силоміць утримуючи руками та вагою свого тіла потерпілу, для подолання її опору зняв із себе футболку жовто-синього кольору та затулив її рот, щоб остання не покликала на допомогу та надалі намагався стягнути з неї верхній одяг, тобто здійснював насильницькі дії сексуального характеру над останньою, не пов`язанні з проникненням в її тіло. Після вчинення вказаних активних дій, направлених на подолання опору та припинення протиправних дій ОСОБА_8 побоюючись бути викритим, з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Судом дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст.153 КК України, як вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої (сексуальне насильство) щодо неповнолітньої особи, вчинене повторно особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.152 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційних скаргах захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ставляться питання про зміну вироку Літинського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року в частині призначеного судом покарання. Просять призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, яке передбачене ч. 3 ст. 153 КК України.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, оскільки обвинувачений вину свою визнав, щиро розкаявся у вчиненому, судом не враховано вік обвинуваченого, та те, що він допомагає своїй матері по домогосподарству, яка потребує його допомоги.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 , а також потерпіла ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційних скарг з підстав викладених в них та просили їх задовольнити.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Посилання захисника та обвинуваченого про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.
Крім цього, відповідно до роз`яснень п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, i йога минуле, зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей (адміністративних стягнень).
При призначенні обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_8 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за аналогічні злочини (ч.1 ст.152 КК України) належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, негативно характеризується по місцю проживання, не одружений, дітей на утриманні не має, до затримання не працював.
Посилання обвинуваченого та захисника проте, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини, згідно ст.66 КК України, а саме визнання вини у вчиненому та щирого каяття, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у постанові від 18.09.2019 (справа №166/1065/18) ККС ВС вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений не висловлював каяття, не просив пробачення, не сприяв досудовому розслідуванню та не визнав вину в інкримінованому йому правопорушенню до завершальної стадії судового розгляду, що може свідчити про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинений злочин.
За наведених обставин, підстав стверджувати про те, що судом не законно не застосовано до обвинуваченого пом`якшуючих покарання обставини, згідно ст.66 КК України, немає.
Встановлені ж судом дані про особу обвинуваченого вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний значний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання в межах максимального строку, передбаченого санкцією ч.3 ст.153 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0000406 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.153 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді: