ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/1853/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
- представника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2021,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 23.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

Накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (рнокпп НОМЕР_1 ), що знаходяться на рахунках НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 відкритих у ПАТ «Акціонерний Банк «Південний», станом на дату, годину та хвилину отримання ухвали суду та в подальшому зупинити видаткові операції по цим рахункам, за виключенням податкових платежів до бюджетів усіх рівнів.

Зобов`язано службових осіб ПАТ «Акціонерний Банк «Південний» надати старшому слідчому з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_8 , слідчим слідчої групи або співробітникам податкової міліції, визначених відповідним дорученням щодо проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. ст. 40, 41 КПК України, довідку про залишок коштів на момент накладення арешту на вищевказані рахунки та в подальшому надавати дану інформацію про залишок коштів на запит слідчого.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, до Київського районного суду м. Харкова звернувся старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_8 з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_8 перебуває кримінальне провадження за № 0000024 від 23.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведено, що грошові кошти, що знаходяться на вищезазначених банківських рахунках є предметом протиправної діяльності вказаної групи осіб та отримані в наслідок вчинення шахрайських дій, сприяння суб`єктам підприємницької діяльності в мінімізації податкових зобов`язань та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом та можуть бути засобами для розкриття злочинів та виявлення винних осіб, в подальшому, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову..

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2021.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляції участі прокурора до суду апеляційної інстанції не прибув.

28.09.2021 прокурор подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без учасників справи, належним чином повідомленого про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи представника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні № 0000024 від 23.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що грошові кошти, які знаходяться на вищезазначених банківських рахунках є предметом протиправної діяльності вказаної групи осіб та отримані в наслідок вчинення шахрайських дій, сприяння суб`єктам підприємницької діяльності в мінімізації податкових зобов`язань та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом та можуть бути засобами для розкриття злочинів та виявлення винних осіб, в подальшому, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що грошові кошти на банківських рахунках є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що банківські рахунки, вказані в клопотанні та арештовані слідчим суддею відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Процесуальні документи мають бути викладені в чіткій, категоричній формі, не повинні допускати двоякого трактування, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. І саме такий принцип при складанні протоколів слідчих дій та викладенні їх змісту має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника, колегія суддів зазначає, що фактичні обставини кримінального провадження, питання наявності складу злочину, винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також вірності кваліфікації вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Крім того, відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2021 щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000024 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді