Справа № 495/5049/14-к
Номер провадження:1-кп/521/289/21
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
12 жовтня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі колегії суддів:
Головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , із секретарем судового засідання ОСОБА_4 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 0004175 від 13.12.2013 року, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрюпинськ Херсонської області, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 309 КК,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Одеської області, м. Білгород-Дністровський, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Одеської області, м. Білгород-Дністровський, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Одеської області, м. Білгород-Дністровський, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Тирасполь Р. Молдова, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_10

з боку захисту: обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; захисники адвокати: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

інші учасники судового провадження: представник потерпілого адвокат ОСОБА_16

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Судом проводився розгляд питання, щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Питання розглядалось за ініціативою суду на підставі ч. 3 ст. 331 КПК.

2.Встановлені судом обставини і докази.
Малиновським районним судом м. Одеси, здійснюється судовий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 309 КК, ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК, ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК, ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 27, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК.
В теперішній час всі учасники судового провадження знаходяться на стадії судового розгляду та відбувається дослідження доказів які надаються стороною обвинувачення.

3.Позиції сторін кримінального провадження.
Прокурор в судовому засідання просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 оскільки ризики які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_16 підтримав думку прокурора.

Захисник адвокат ОСОБА_11 заперечувала проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 висловили свою думку на розсуд суду.

Всі обвинувачені підтримали думку адвоката ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався суд.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку сторін судового провадження, колегія суддів вважає за необхідне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , з наступних підстав.

Обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачений ч. 3 ст. ст. 331 КПК.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 16.10.2021 року. Судовий розгляд розпочато і в теперішній час всі учасники процесу знаходяться в стадії дослідження доказів. Відповідно до зазначеного часу закінчити судовий розгляд неможливо з об`єктивних причин, оскільки вказане кримінальне провадження очевидно є складним, як за кількістю учасників судового провадження так і за змістом обвинувачення та фактичними обставинами кримінальних правопорушень.

Разом з тим, станом на день постановлення ухвали обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться під вартою, з урахуванням вимог положення ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі більше 15 років. Судовий розгляд не закінчений і докази не дослідженні судом не з вини обвинуваченого.

Обставини обвинувачення свідчать, що ОСОБА_5 інкримінується ряд злочинів тяжких і особливо тяжких за своєю кваліфікацією. Разом з тим, навіть якщо врахувати, що ОСОБА_5 в подальшому у випадку визнання його винним, необхідно відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, такий найсуворіший запобіжний захід вже не виправдовує своє призначення по відношенню до людини на протязі такого тривалого часу. Окрім того, знаходячись під вартою до постановлення вироку суду, ОСОБА_5 вже фактично відбував більшу частину покарання.

Будь-яка особа повинна якнайшвидше отримати правосуддя (обвинувачений або потерпілий) та отримати остаточне судове рішення вирок, за яким її визнають або винуватою або невинною. Будь-яке зволікання у вказаному процесі не може мати місце.

Суд вважає, що дійсно існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Певні твердження дійсно на начальних етапах досудового слідства та судового розгляду з уст прокурора можливо були переконливими і такими, що надавали право суду продовжувати запобіжний захід обвинуваченому. Можливо навіть вони були підтверджені певними доказами. Обставини злочину, повторність їх вчинення, самі властивості дій обвинуваченого під час їх вчинення надавали право суду на думку, щодо не можливості застосування до ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом з тим, з часом ризики, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу об`єктивно не можуть бути доведені прокурором, а сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для продовження такого суворого запобіжного заходу.

Даючи оцінку ризикам, які були наявні на час обрання і продовження запобіжного заходу судом встановлено наступне.

Так стороною обвинувачення в даному судовому засіданні не надано доказів того, що ОСОБА_5 буде переховуватись від суду, у випадку зміни йому запобіжного заходу або вчинить новий злочин та буде незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні. Окрім того, потерпілі не були очевидцями правопорушення, а тому відповідний ризик не має розумних підстав.

Прокурор в судовому засіданні обмежився лише формальним виступом щодо підстав та обставин, які обумовлюють продовження найсуворішого запобіжного заходу обвинуваченому. Жодного розумного аналізу наявних підстав та обґрунтування своїх доводів у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 прокурором здійснено не було.

Суд вважає, що час, що минув 7 років 6 місяців 21 день ( з урахуванням положень ч. 5 ст.72 КК, в редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року більше 15 років) з дати затримання і взяття під варту ОСОБА_5 , настільки вплинув на мету такого суворого запобіжного заходу, що забезпечення виконання процесуальних обов`язків останнім, можливо досягнути більш м`якими запобіжними заходами.

Суд вважає, що ОСОБА_5 після тривалого знаходження під вартою, заслуговує на довіру.

Приймаючи таке рішення, суд враховує також особистість обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, взятий під варту був у віці 25 років, в теперішній час перебуває у віці 32 років. Є громадянином України. Народився і все життя проживав в м. Білгород Дністровський Одеської області. За кордон не виїжджав. Своєї сім`ї не створив, оскільки фактично все молоде життя провів під вартою за вказаним кримінальним провадженням.

Таким чином, обставини передбачені ст. 178 КПК і які встановлені судом свідчать про наявність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого в м. Білгород Дністровський Одеської області, а також про відсутність будь-яких ризиків переховування особи від правосуддя. Суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною останньому залишати житло цілодобово.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 309 КК, а також наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можливо шляхом зміни місця мешкання без повідомлення прокурора та суд.

Суд також враховує вимоги Європейської Конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд зазначає у справі Москаленко проти України від 20.05.2010 року, п. 36 органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Пункт 37 вказаного Рішення зазначає, щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку. Крім того, по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним свідкам також ставав усе меншим 1.
Фактично, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, окрім пропозиції розпочати суд над обвинуваченим протягом розумного строку або забезпечити особі тимчасове звільнення, - імперативно вимагає здійснити звільнення не пізніше моменту, коли «затримання, що триває, перестає відповідати критерію розумності». Так, «після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою»2.

Аналізуючи рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії» від 27.06.1968 року (Заява № 1936/63) можливо встановити, що термін тримання під вартою може варіюватися залежно від характеру злочину, передбаченого і ймовірного покарання. Проте, при оцінці взаємозв`язку між покаранням і тривалістю тримання під вартою, має враховуватись принцип презумпції невинуватості, викладений в статті 6 (2) Конвенції. Якщо термін тримання під вартою буде дуже близьким за тривалістю до вироку у разі засудження, це означатиме, що не був повністю дотриманий принцип презумпції невинності3.

Тобто будь-яке позбавлення свободи не повинно перетворитися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи, що критерій розумності, є оціночним та повинен застосовуватись з урахуванням кожного провадження окремо, у даному випадку знаходження ОСОБА_5 , як зазначено судом вище, під вартою на протязі більше 7 років 6 місяців при відсутність об`єктивних доказів ризиків втечі, впливу на учасників провадження, знищення або спотворення зібраних доказів та будь-яких інших перешкоджань кримінальному провадженню, не можна вважати розумним з точки зору незалежного спостерігача та презумпції невинуватості.

Приймаючи викладені обставини, як факти зміни ризиків передбачених в ч. 1 ст. 177 КПК, суд вважає, що ОСОБА_5 є особою, яка здатна виконувати процесуальні обов`язки без надмірного державного контролю та особистого фізичного стримування.

Постановляючи ухвалу, суд керується ст. ст. 331, 350, 372 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
1.Висновки суду.
Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Доставити обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до місця проживання де і звільнити з під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язок строком на 60 (шістдесят) днів, передбачений ч. 5 ст. 194 КПК:

1)прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області та прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , прокурору, а також співробітникам конвойної служби та поліції, які будуть здійснювати конвоювання обвинуваченого до місця проживання.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Строк дії ухвали суду, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 12.10.2021 року. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 11.12.2021 року.

Ухвала суду щодо застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

[1] Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року (Заява № 37466/04) п. п. 36, 37.

[2] Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року (Заява № 40107/02) п. 80.

[3] Рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії» від 27.06.1968 року (Заява № 1936/63) п. 31.

1 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року (Заява № 37466/04) п. п. 36, 37.
2 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року (Заява № 40107/02) п. 80.
3 Рішення ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії» від 27.06.1968 року (Заява № 1936/63) п. 31.