У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/6424/21

№ 1-кп/183/645/22

24 січня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000407 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Житомир, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою, кожному окремо на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися слідчим суддею при обранні ОСОБА_6 , та ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався слідчим суддею при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжних заходів стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинувачених необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність цього клопотання. У зв`язку з цим просив змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, посилаючись на наявність місця реєстрації та проживання обвинуваченого, а також соціальних зв`язків, оскільки на його утриманні перебуває матір.

Обвинувачений ОСОБА_6 погодився з позицією свого захисника, просив суд змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність цього клопотання. Вважав за необхідне змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, посилаючись на наявність постійного місця проживання обвинуваченого, а також те, що на його утриманні перебувають малолітня донька, батько-інвалід та брат і сестра.

Обвинувачений ОСОБА_7 погодився з позицією свого захисника, просив суд змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисників про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на відсутність для цього достатніх підстав.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким злочином, відповідно, за вчинення яких у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, зокрема, за скоєння тяжких злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень. Також, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_6 № 0001452 за ч. 1 ст. 121 КК України, № 0001966 за ч. 2 ст. 309 КК України, № 0000124 за ч. 2 ст. 185 КК України, рішення по яким не прийнято.
У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені, та ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки останній, будучи раніше неодноразово судимим, знову обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, і є особою, яка офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність постійного й достатнього законного джерела доходу.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що у ОСОБА_6 осіб на утриманні не має, будучи раніше неодноразово судимим, знову обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень, що вказує на негативну репутацію останнього. Підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_6 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про наявність у ОСОБА_6 соціальних зв`язків, оскільки останній одружений, та місця реєстрації та проживання останнього. Однак, дані обставини з урахуванням вищевикладеного не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Посилання захисника на те, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває матір, суд відхиляє, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. Сам обвинувачений також не пояснив і не довів, яким чином він здійснює утримання матері, оскільки не працює, а відтак не має джерел доходу. Такі відомості у суду відсутні.

Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну раніше обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд виходить з того, що з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення корисливих злочинів, має непогашену судимість з 2001 року. Крім того, останній засуджений 12.12.2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Дані обставини свідчать про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень.
За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, оскільки останній, будучи раніше неодноразово судимим, знову обвинувачується у вчиненні аналогічних умисних корисливих злочинів, вчинених в період іспитового строку, та є особою, яка офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність постійного й достатнього законного джерела доходу.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 не одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, знову обвинувачується у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень, що вказує на негативну репутацію останнього. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання. Однак, дана обставина з урахуванням вищевикладеного не може слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Посилання захисника на те, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_7 перебувають малолітня донька, батько-інвалід та брат і сестра, суд відхиляє, оскільки доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Сам обвинувачений також не пояснив і не довів, яким чином він здійснює утримання членів сім`ї та родичів, оскільки не працює, а відтак не має джерел доходу. Такі відомості у суду відсутні.

Захисником ОСОБА_5 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 березня 2022 року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про зміну раніше обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 березня 2022 року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про зміну раніше обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 28 січня 2022 року о 12 годині 45 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1