Справа № 643/215/19
Провадження № 1-кп/643/270/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом ,внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0005684 від 13.10.2018 рокувідносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, не одруженого , раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 12.10.2018 приблизно о 13.12 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля будинку №78 по пр. Ювілейному м.Харкові, на ґрунті раптово виниклих неприязливих відносин, пов`язаних з раніше виниклим в той же день конфліктом на ґрунті дорожнього руху, у ході словесного конфлікту між ним та раніше йому не знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на водійському сидінні автомобіля марки «Ravon», державний номерний знак НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до відкритої водійської двері вказаного автомобілю та завдав ОСОБА_7 декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя. Від удару в ніс потерпілий на декілька секунд втратив свідомість.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-457/2018 від 26.11.2018 - закрита черепно мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю багатоосколклвого перелому кісток носу зі зміщенням ліворуч, синців в обох періорбітальних ділянках, забійної рани на спинці носу .При огляді потерпілого експертною комісією у середньої третині спинки носу встановлено рубець лінійної форми рожевого кольору, який є наслідком загоєння забійної рани. За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, та наявністю багатоосколкового перелому кісток носу зі змішенням, синців з обох періорбітальних ділянках, забійної рани відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, пердбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні прокурором поставлено питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності .

Обвинувачений ,захисник обвинуваченого -адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності .

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України , у зв`язку із закінченням строків давності та при прийнятті остаточного рішення у кримінальному провадженні просив вирішити питання розподілу процесуальних витрат та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000 гривен.

Обвинувачений ,захисник обвинуваченого -адвокат ОСОБА_5 заперечували проти стягнення з обвинуваченого судових витрат на правничу допомогу ,посилаючись на те,що потерпілий скористався послугами за своїм бажаннями та судові витрати на правничу допомогу несе потерпілий.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, прокурора , обвинуваченого та представника потерпілого , вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно обвинувального акта, складеного та затвердженого 21.12. 2018 року, обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - 12.10.2018 року.
Санкцією ч. 2 ст. 125 КК України (у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Відповідно до приписівч. 2 ст. 12 КК України (у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення), злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесено зміни до ст. 12 КК України, згідно якої кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Отже, станом на час розгляду заявленого клопотання інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 125 КК України, відноситься до кримінального проступку.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Щодо невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
Згідно правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.
Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
З огляду на те, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального проступку, у скоєнні якого він обвинувачується, минуло понад три роки, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України , у зв`язку із закінченням строків давності.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За наведених обставин, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підлягає закриттю.
Матеріали справи свідчать, що в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривен , матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 4335,51 гривен та 704,80 гривен в рахунок сплати судового збору.
Відповідно до положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Отже, вирішити питання про заявлені цивільні позови під час закриття провадження не вбачається можливим, що є підставою для залишення позову без розгляду.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим, судом роз`яснено потерпілому право звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.
У випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати у тому числі складаються із витрат на правову допомогу.
Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, неможливість розгляду питання щодо цивільного позову, у тому числі й у частині стягнення процесуальних витрат у порядку цивільного судочинства, перешкоджає захисту порушених майнових прав особи у випадках, коли ці питання не були вирішені під час судового розгляду кримінального провадження.
ВП ВС зазначила, що оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.
ВП ВС дійшла висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження, так як КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи зазначену правову позицію, надані потерпілим та досліджені судом розрахунки процесуальних витрат на отримання правової допомоги , суд вважає вимоги про стягнення з обвинуваченого цієї суми законними, обґрунтованими, такими, що підлягають повному задоволенню.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 під час досудового розслідування не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.284,285,286 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005684 від 13.10.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати з надання правової допомоги в сумі 20 000 гривен.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.
Речові докази по справі:

- картка пам`яті мікро-сіді на 32 Гб із написом: «Kingston technology Lock micro SD adapter CHINA 1CA21711-01-002 A002. A00LF062418, добровільно наданий свідком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зберігати в матеріалах справи .
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення через Московський районний суд м. Харкова .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1