ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3061/21 Справа № 175/1995/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №01000001, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Корсакова РФ, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України,

звільнено від кримінальної відповідальностіна підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_7 , обвинувачену за ч. 2 ст. 366 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №01000001 закрито.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, мали місце 28 грудня 2015 року і 22 грудня 2015 року відповідно, а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачені підлягають звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364-1 КК України, відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, та з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності на момент постановлення ухвали не закінчились.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники судового засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, клопотань чи заяв про відкладення розгляду провадження до суду не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих ним кримінальних правопорушень на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції є обґрунтованими виходячи із нижченаведеного.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, скоєне ним 28 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Санкція ч. 2 ст. 364-1 КК України передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Враховуючи викладені положення закону кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364-1 КК України, відноситься до тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину минуло десять років.

Таким чином з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду від 20 вересня 2021 року не минули.

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких без клопотання учасників судового провадження не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та доказів, які не досліджувались судом першої інстанції без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, але виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити своє рішення, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року, якою на підставі ст. 49 КК України ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_7 , обвинувачену за ч. 2 ст. 366 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4