ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 490/2354/21 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/209/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000782 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2021 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юріївка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено:
за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна на підставі ст.77 КК України.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, перебуваючи на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.10.2020, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи за грошові кошти, сума яких досудовим розслідуванням не встановлена, особливо небезпечні наркотичні засоби (канабіс), обіг яких заборонено, щільно запресовані в циліндричні предмети в кількості 23 штук, з метою їх подальшого збуту. При цьому, для зручності перевезення, ОСОБА_8 обмотав клейкою стрічкою «скотч» вказані 23 циліндричні предмети з особливо небезпечним наркотичним засобом (канабіс), обіг якого заборонено, в результаті чого, утворилось п`ять предметів у кожному з яких містилось по 4 (чотири) циліндричні предмета з особливо небезпечним наркотичним засобом, та один предмет у якому містилось 3 (три) циліндричні предмета з особливо небезпечним наркотичним засобом.
У подальшому, ОСОБА_8 , 20 жовтня 2020 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, з метою подальшого незаконного збуту, зберігав при собі вище вказані особливо небезпечні наркотичні засоби (канабіс), обіг яких заборонено, щільно запресовані в 23 циліндричні предмета та здійснив їх перевезення на автомобілі марки «KIA» модель «RIA» бежевого кольору vin-код НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 до місця своєї роботи державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» за адресою: м. Миколаїв, Лагерне поле, 5.
20.10.2020 в ході проведення обшуку. на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2020, кабінету №7 державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» м. Миколаїв, Лагерне поле, 5, в особистій сумочці ОСОБА_8 було виявлено наркотичні засоби три предмети, обмотані липкою стрічкою «скотч», у кожному з яких містилось по 4 (чотири) циліндричні предмета з особливо небезпечним наркотичним засобом (канабіс), обіг якого заборонено. Також, в ході обшуку вказаного приміщення, ОСОБА_8 з власних речей здійснив викидання на підлогу, схованих в його одежі наркотичних засобів трьох предметів, обмотаних липкою стрічкою «скотч», у двох з яких містилось по 4 (чотири) циліндричні предмета з наркотичною речовиною (канабіс) всередині, та в одному знаходиться 2 (два) циліндричні предмета з наркотичною речовиною (канабіс) всередині, обіг яких заборонено. Маса канабісу, вилученого в ході проведення обшуку, за місцем роботи ОСОБА_8 , кабінету №7 державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» м. Миколаїв. Лагерне поле, 5, в перерахунку на висушену речовину становить 339,438 г.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.10.2020, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи за грошові кошти, сума яких досудовим розслідуванням не встановлена, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, упакований в папір білого кольору обмотаний липкою стрічкою «скотч», з метою його подальшого збуту. В подальшому, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.10.2020, з метою подальшого незаконного збуту зберігав при собі вище вказані особливо небезпечні наркотичні засоби (канабіс), обіг яких заборонено в паперовому згортку обмотаному липкою стрічкою «скотч» та здійснив їх перевезення на автомобілі марки «KIA» модель «RIA» бежевого кольору vin-код НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
20.10.2020 в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2020, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на балконному приміщенні, у шафі було виявлено паперовий згорток обмотаний липкою стрічкою «скотч», з особливо небезпечним наркотичним засобом (канабіс), обіг якого заборонено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину, становить 16,067 г.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, що полягає у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу (канабіс), обіг якого заборонено.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. У решті вирок залишити без зміни. Посилаючись на зміст положень ст.370, 374 КПК України, ст.50, 65, 69, 75 КК України прокурор стверджує, що в порушення вказаних вимог судом не було належним чином обгрунтовано судове рішення, формально враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення. Апелянт зазначає про те, що підставою застосування ст.69 КК України вказано наявність тяжкої серцевої хвороби та необхідність оперативного лікування, проте у вироку відсутні конкретні відомості про таку хворобу, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та перешкоджає відбуттю покарання. Судом жодним чином необґрунтовано застосування положень ст.75 КК України. Поза увагою суду залишено те, що на даний час обвинувачений ніде не працює, перебуваючи на посаді, вчинив тяжкий злочин, що, на думку апелянта, свідчить про наявність підстав для критичної оцінки позитивної характеристики за місцем роботи. Прокурор зауважує, що вину у вчиненому та обставини вчинення злочину, вказані в обвинувальному акті, обвинувачений визнав під тиском зібраних у справі доказів та невідворотності наслідків за вчинення тяжкого злочину. Крім того, ОСОБА_8 не викрив осіб, які займаються розповсюдженням наркотичних засобів, у яких він придбав наркотичні засоби з метою їх збуту особам, що утримуються в СІЗО, що, на думку апелянта, свідчить про недоведеність активного сприяння в розкритті злочину. Посилаючись на зміст позицій Верховного Суду, прокурор зазначає про недопустимість врахування одних і тих же пом`якшуючих обставин при застосування положень ст.69, 75 КК України.

Іншими учасниками судового провадження вирок щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні вимоги, просила ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок залишити без зміни, повторно дослідивши матеріали провадження, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості,слід скасувати з таких підстав.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Згідно з ч. 1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно із п.2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України, суд першої інстанції лише формально послався на те, що враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів, дані про його особу, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність на його утриманні вагітної дружини та малолітньої дитини, стан здоров`я обвинуваченого (діагноз: пароксизмальна надшлункова тахікардія), який потребує оперативного лікування, бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав - щире каяття, вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків та стан здоров`я обвинуваченого хворобу серця. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
За наявності обставин, які визнано пом`якшуючими, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.307 КК України, та застосував положення ч.1 ст.69 КК України.
Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції вказав про те, що враховує дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, його поведінку, зокрема те, що він не порушував на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду свої процесуальні обов`язки та умови обраного запобіжного заходу, не вчинив нових правопорушень, сприяв слідству, а також наявність в діях обвинуваченого таких пом`якшуючих обставин, як вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків та позитивну характеристику.
З урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.50, 65 КК України.

У відповідності до вимог ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду про наявність підстав для застосування ст.69, 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням зроблені без урахування всіх обставин справи та особи винного, які мають правове значення при призначенні покарання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, суд першої інстанції фактично визнав одні й ті ж обставини, що пом`якшують покарання, та дані про особу винного як такі, що дають підстави для застосування до ОСОБА_8 як положень ст.69 КК України, так і положень ст.75 КК України, що є недопустимим та є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Судом не враховано, що при застосуванні двох різних інститутів, а саме призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) та звільнення від відбування покарання з випробуванням, рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтоване.
Це кореспондується з позицією Верховного Суду, сформованою 19.02.2020 у справі №466/4884/15-к.
Застосовуючи положення ч.1 ст.69 КК України, суд першої інстанції визнав пом`якшуючими та істотно знижуючими ступінь тяжкості вчиненого злочину обставини - щире каяття, вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину та наявність хвороби серця у обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Тобто для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Проте, встановлені судом обставини, зокрема вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків, стан здоров`я обвинуваченого, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, який вчинено ОСОБА_8 ..

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби як за місцем роботи, так і за місцем свого проживання, його злочинну діяльність було припинено лише з втручанням правоохоронних органів, на суд першої інстанції взагалі не звернув уваги.
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.69 КК України, оскільки підставами для застосування даної норми є не лише наявність кількох пом`якшуючих покарання особи обставин, які були встановлені судом, а і їх причинний зв`язок з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи, що не було встановлено судом першої інстанції, в результаті чого такі обставини було безпідставно визнано істотно знижуючими ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, факт того, що ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, незаконно придбав, перевозив та зберігав особливо небезпечні наркотичні засоби (канабіс), обіг яких заборонено, з метою подальшого збуту як за місцем роботи, так і за місцем свого проживання, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину та особи винного.
Апеляційний суд вважає, що наведені судом першої інстанції дані про особу ОСОБА_8 та обставини, що пом`якшують покарання, не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Колегія суддів вважає, що у даній конкретній справі не досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також не враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що покарання, яке призначено судом першої інстанції ОСОБА_8 із застосуванням ст.69, 75 КК України, не відповідає загальним засадам призначення покарання, а також принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, воно не сприяє меті покарання - виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, а тому є м`яким заходом примусу, який не можна вважати пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його суспільній небезпечності.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 за станом здоров`я не може відбувати реальне покарання.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу винного, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Таке покарання відповідатиме вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи сторони обвинувачення, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити.

Керуючись ст.404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку апеляційного суду.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк тримання під вартою з 20.10.2020 року по 14.04.2021 року з розрахунку день за день.

У решті цей вирок суду першої інстанції щодо нього - залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4