Дата документу 12.01.2022 Справа№ 937/2041/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/141/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/2041/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

16 грудня 2019 року приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_8 з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку №40 по вул.Гризодубової в м.Мелітополі Запорізької області, побачив припаркований автомобіль ВАЗ 21124, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю контролю з боку потерпілого ОСОБА_9 , можливих свідків та очевидців, впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, підійшов до вищевказаного автомобіля, залишеного без нагляду, де шляхом відчинення водійських дверей вищевказаного автомобіля проник у середину, звідки таємно викрав: набір гайкових ключів, вартістю 1200 грн.; домкрат металевий темно-синього кольору, вартістю 350 грн.; три світлодіодні лампи, вартістю 30 грн. кожна, загальною вартістю 90 грн.; комплект постільної білизни вартістю 450 грн.; гірлянду світлодіодну довжиною 2.5 метри, вартістю 500 грн.; упаковку шкарпеток в кількості 12 пар вартістю 110 грн.; 12 пар лосин, вартісна 150 грн. за пару, загальною вартістю 1800 грн., що належить ОСОБА_9 . Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 4500 грн.

Крім того, 09 січня 2020 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку №42 по вул.Гризодубової в м.Мелітополі Запорізької області, побачив припаркований автомобіль ВАЗ 2114401, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю контролю з боку потерпілого ОСОБА_10 , можливих свідків та очевидців, впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, підійшов до вищевказаного автомобіля, залишеного без нагляду, де шляхом відчинення замка дверей багажного відділення вищевказаного автомобіля, проник у салон, звідки таємно викрав набір ручного інструменту вартістю 600 грн., що належить ОСОБА_10 . Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 600 грн.

Крім того, 11 січня 2020 року приблизно о 04 год. 30 хв. ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку №27 по пр.50-річчя Перемоги в м.Мелітополі Запорізької області, побачив припаркований мікроавтобус Ford Transit, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю контролю з боку потерпілого ОСОБА_11 , можливих свідків та очевидців, впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, підійшов до вищевказаного автомобіля, залишеного без нагляду, де шляхом розбиття дверного скла водійських дверей вищевказаного транспортного засобу проник у середину, звідки таємно викрав: стартер вантажного автомобіля «Краз» вартістю 500 грн.; стартер для сільськогосподарського комбайна, вартістю 300 грн.; компресор для вантажного автомобіля «ЗіЛ», вартістю 200 грн.; теплообмінник з сільськогосподарського комбайна алюмінієвий, вартістю 400 грн.; магнето з пускового пристрою авто техніки, вартістю 250 грн.; парфуми чоловічі «TOM FORD CHOCOLATE», вартістю 350 грн., що належить ОСОБА_11 . Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 2000 грн.

Крім того, 20 січня 2020 року приблизно о 01 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку №27 по пр.50-річчя Перемоги в м.Мелітополі Запорізької області, побачив припаркований автомобіль Daewoo Matiz, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю контролю з боку потерпілого ОСОБА_12 , можливих свідків та очевидців, впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, підійшов до вищевказаного автомобіля, залишеного без нагляду, де шляхом розбиття дверного скла передніх пасажирських дверей вищевказаного автомобіля, проник у середину, звідки таємно викрав: два колеса автомобільні Mercedes-Benz Sprinter розмірами 225x70x15 см, вартістю 500 грн. кожне, загальною вартістю 1000 грн.; задню акустичну полицю салону автомобіля Daewoo Matiz з вбудованими аудіо динаміками, вартістю 700 грн.; домкрат автомобільний чорного кольору, механічний, вартістю 100 грн.; балонний гайковий ключ, вартістю 50 грн., що належить ОСОБА_12 . Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 1850 грн.

Крім того, 20 січня 2020 року приблизно о 01 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, знаходячись біля підїзду №4 будинку АДРЕСА_2 , побачив припаркований автомобіль Daewoo Matiz, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю контролю з боку потерпілого ОСОБА_12 , можливих свідків та очевидців, впевнившись в тому, що його ніхто не бачить, підійшов до вищевказаного автомобіля, залишеного без нагляду, де шляхом відчинення замка пасажирських дверей вищевказаного автомобіля, проник у середину, звідки таємно викрав: акумулятор автомобільний Vesna, вартістю 800 грн.; стойку ходової частини автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, вартістю 1000 грн., що належить ОСОБА_12 . Після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 1800 грн.

Крім того, 21 січня 2020 року приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, застосовуючи відносно потерпілого ОСОБА_13 насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_13 , наніс металевим прутом не менше 19-ти ударів по голові, тулубу та кінцівкам, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження: лінійний косий перелом дистального метадіафізу 4-ї п`ясткової кістки лівої кисті, яке кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило за собою тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я; закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку), яке кваліфікується, згідно висновку експерта № 25 від 21.02.2020 року, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; забійні рани, синці, садно, ділянки травматичного набряку м`яких тканин голови, травматичний набряк м`яких тканин лівої кисті, синець лівого передпліччя з переходом на кисть; рани кистей, підшкірний крововилив лівої кисті, синець лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після чого, заволодів грошовими коштами в сумі 800 грн. та мобільним телефоном ASTRO в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , вартістю 242 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_7 , вартістю 50 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 100 грн., а також флеш картка об`ємом 4 Гб вартістю 100 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1292 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.1 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.185 КК у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК у виді 1 року обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Відсутність судимостей та перебування на обліку у лікаря нарколога є нейтральними даними, що не свідчать про неможливість подальшого вчинення злочинів та не є пом`якшуючими вину обставинами. Крім того, суд в достатній мірі не врахував, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин проти власності, а також проти життя та здоров`я особи, який є тяжким. Також суд не в повній мірі врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то колегія суддів вважає їх слушними виходячи з такого.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як визначено в ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо. Лише проаналізувавши такі обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Проте зі змісту оскарженого вироку вбачається, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням постановлено судом першої інстанції без його належного обґрунтування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання і звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК, зазначив, що ним враховано характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, правдиві покази обвинуваченого; дані про особу обвинуваченого, який неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З наведеного вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням фактично стали ті ж самі обставини, що були враховані судом при ухваленні рішення щодо виду та розміру призначеного покарання. Інших обставин, які би свідчили про можливість застосовування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства суд першої інстанції не встановив.

При цьому суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачений ніде не працює, протягом нетривалого часу вчинив шість епізодів умисних корисливих злочинів, в тому числі і тяжкий.

Крім того, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції хоч і послався формально у вироку на те, що злочин, передбачений ч.1 ст.187 КК, обвинувачений вчинив у стані алкогольного сп`яніння, проте належним чином не врахував дану обставину.

Також поза увагою суду залишилось те, що суспільна небезпечність вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК, визначається не стільки розміром заподіяної матеріальної шкоди, скільки способом його вчинення (нанесення потерпілому не менше 19-ти ударів металевим прутом по голові, тулубу та кінцівкам).

Наведеного суд першої інстанції повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови звільнення його від відбування призначеного покарання, які саме характерні риси особи обвинуваченого, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, дають підстави для застосування інституту звільнення від відбування покарання.

Обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_8 за більш тяжкий злочин покарання не у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.187 КК. Проте судова колегія не находить зазначені обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, з огляду на наявність зазначених обставин, що пом`якшують покарання, їх характеристику і кількість, судова колегія вважає за можливе призначити менш суворий розмір покарання, ніж визначив суд першої інстанції.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК є необґрунтованим, оскільки його було зроблено без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права. У контексті наведених обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання і звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання

- за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.01.2020 року по 12.11.2020 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4