Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/6090/21
Провадження № 1-в/490/192/2021
У Х В А Л А

03 вересня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі: прокурора - ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Миколаєві заяву засудженого

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенську Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим, неповнолітніх дітей не має, відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі

про зміну покарання, призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 21 червня 2004 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 152, статтею 15 - частиною 2 статті 152, пунктами 6, 9, 10, 13, 15 частини 2 статті 115, пунктом 13 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів до довічного позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна, -

встановив:

1. 26 липня 2021 року ОСОБА_4 , який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі та тимчасово перебуває у державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор", надіслав до суду клопотання у якому просив:

-про перерахунок строку його перебування у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" у період з 28 серпня 2018 року відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2018 року до моменту розгляду цього клопотання;

-про заміну обраного йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк відповідно до частини 5 статті 80 Кримінального Кодексу України.

2. У своїй заяві, що була підтримана ним під час судового розгляду, засуджений вказував, що вироком апеляційного суду Миколаївської області від 21 червня 2004 року був засуджений 4 статті 187, частиною 1 статті 152, статтею 15 - частиною 2 статті 152, пунктами 6, 9, 10, 13, 15 частини 2 статті 115, пунктом 13 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів до довічного позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна; з 28 серпня 2018 року по теперішній час перебуває у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" в зв`язку із вирішенням питання про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами.

Вважаючи, що вказані обставини, а також - строк, що сплинув з моменту ухвалення відносно нього вироку до теперішнього часу - дають підстави для застосування відносно нього як частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/, так й частини 5 статті 80 цього Кодексу, засуджений наполягав на задоволенні його заяви.

3. Прокурор під час судового розгляду заяви просила у її задоволенні відмовити, спираючись про її безпідставність.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

Після вислуховування засудженого та прокурора та дослідження матеріалів клопотання суд дійшов такого.

1. Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 21 червня 2004 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 152, статтею 15 - частиною 2 статті 152, пунктами 6, 9, 10, 13, 15 частини 2 статті 115, пунктом 13 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - остаточно за сукупністю злочинів до довічного позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.

Цей вирок набув чинності та наразі виконується.

2. Протягом періоду з 28 серпня 2018 року до теперішнього часу ОСОБА_4 перебуває у Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" в зв`язку із розглядом його заяви про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами.

Положення закону, яким керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/:

Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.(абзац 1)

…
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
(абзац 4)

2. Стаття 80 Кримінального Кодексу України передбачає: "Звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку".

Частина 1 цієї статті передбачає, що особа звільняється від відбуття покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у певні строки, а частина 5 цієї статті, регулюючи особливості застосування давності до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, передбачає, що питання про застосування до таких осіб давності вирішується судом, але у разі незастосування давності довічне позбавлення волі замінюється на позбавлення волі на певний строк.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

1. Вирішення питання про перерахунок строку попереднього ув`язнення нормами статей 537, 539 Кримінального Процесуального Кодексу України до компетенції певного суду не віднесено.

За такого відповідно до положень частини 6 статті 9 КПК України при вирішенні питання про можливість розгляду поставленого ОСОБА_6 питання по суті суд виходе з загальних засад кримінального судочинства.

Такими засадами, зокрема, є забезпечення права на свободу та особисту недоторканість /стаття 12 Кримінального Процесуального Кодексу України/ та доступ до правосуддя /стаття 21 цього Кодексу/.

При цьому у статті 12 Кримінального Процесуального Кодексу України наголошується на тому, що кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою, має бути негайно звільнений.

Стаття 206 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає, що питання про звільнення особи вирішує слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції суду якого утримується відповідна особа; стаття 539 Кримінального Процесуального Кодексу України допускає вирішення певних питань під час виконання вироку судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

З огляду на таке, сутність вимоги засудженого, яка полягає у його звільненні з місця позбавлення волі та з метою недопущення порушення прав засудженого суд вважає за необхідне в цьому випадку розглянути заявлені ОСОБА_4 вимоги по суті.

2. Стосовно ж суті заявлених ОСОБА_4 вимог щодо перерахунку строку його перебування у слідчому ізоляторі суд відзначає, що ним ставиться питання про зарахування у строк його попереднього ув`язнення та періодів його перебування у місцях тимчасового утримання після набрання вироку стосовно нього законної сили.

Але таке суперечить наведеним вище вимогам статті 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення", відповідно до яких попереднє ув`язнення після набрання вироком чинності взагалі не є можливим.

Що ж стосується посилань засудженого на сам по собі факт його перебування у слідчому ізоляторі, що згадується у нормі пункту "ґ" абзацу 4 частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України //в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/, то ця норми не є самостійними, але лише уточнюють періоди попереднього ув`язнення, яке, як зазначено у згаданій вище статті 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" характеризується тим, що застосовується до набрання вироком законної сили.

Отже, підстави для здійснення запропонованого засудженим перерахунку строку його ув`язнення, наразі є відсутніми..

3. Стосовно ж суті заявлених ОСОБА_4 вимог щодо застосування до нього давності виконання обвинувального вироку, то така давність може бути застосованою лише у разі, якщо на момент настання передбачених законом строків вирок не виконувався.

В цьому ж випадку засуджений відбуває призначене йому судом покарання, отже - вирок відносно нього є виконаним.

Отже, підстави для задоволення заяви засудженого в цій частині також є відсутніми.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування періоду з 28 серпня 2018 року до теперішнього часу у строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з розрахунку один день за два дні відбутого покарання - відмовити.
2.У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк за спливом строків давності виконання обвинувального вироку - відмовити.
Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =