Справа № 159/6821/21
Провадження № 1-кс/159/2418/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна
16 листопада 2021 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4

власників майна ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000955 від 10.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

Дізнавачем СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням з процесуальним прокурором ОСОБА_3 , внесено до суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000955 від 10.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України.
Клопотання подано до суду засобами поштового зв`язку 11.11.2021 року та надійшло до суду 12.11.2021 року.
Клопотання мотивовано тим, що 10.11.2021 о 14 год. 35 хв. до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення про те, що невстановленою особою в АДРЕСА_1 , було незаконно встановлено металеву ємність з пальним для реалізації з порушенням правил безпеки проведення робіт з підвищеною небезпекою, що в свою чергу спричинило загрозу життю та здоров`ю людей.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення, відповідно до вимог

ч.ч. 1, 4, 5 ст. 214 КПК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань

10 листопада 2021 року за № 0000955 і розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, за фактом порушенням правил безпеки проведення робіт з підвищеною небезпекою, що, в свою чергу, спричинило загрозу життю та здоров`ю людей.

З метою виявлення та врятування від умисного знищення майна предметів злочинної діяльності, що мають значення речових доказів, 10 листопада 2021 року в період часу з 16 год. 00 хв. до 18 год. 10 хв., працівниками поліції було проведено огляд місця події на в м. Ковелі, вул. Варшавська, 21.

За результатами проведення вказаної слідчої дії було виявлено та вилучено: два металеві резервуари, один з яких білого кольору, об`ємом 50 м3 і на якому присутній напис «Вогненебезпечно», а інший резервуар біло червоного кольору, без будь яких маркувальних позначень, в яких знаходиться невстановлена кількість рідини, що має характерний запах дизельного палива; паливо-розливальну колонку з електронним циферблатом, до якої був прикріплений аркуш паперу з написом «ДП Євро Пальне дизельне, ДП Л Євро5 ВО», а також до якої був прикріплений шланг та паливний пістолет.

11 листопада 2021 року зазначені вище речі та документи було визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню, оскільки вони зберегли на собі сліди злочину і мають значення речового доказу в кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів по даному кримінальному провадженню, дізнавач просив накласти арешт на вказані речі та майно.
В судовому засіданні дізнавач ОСОБА_4 прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали з підстав, зазначених в ньому, та просили його задовольнити.
Власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили та вказували на те, що всі дозвільні документи на вказані ємності в них наявні. Приблизно в серпні місяці 2021 року було отримано повідомлення про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. З того часу обладнання знаходиться на території, однак будь-яка торгівля пальним не здійснюється. Просили відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по вказаних матеріалах, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Арештом майна, згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку, згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що дізнавач, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави прийти до висновку про те, що речовим доказом є не будь-який матеріальний об`єкт, здобутий органом досудового розслідування, а лише той, який відповідає визначеним статтею 98 КПК критеріям. Основним з цих критеріїв є наявність ознак кримінального правопорушення, з яким пов`язаний здобутий матеріальний об`єкт.
Саме тому закон у ст. 173 КПК зобов`язує слідчого суддю при здійсненні функції судового контролю за досудовим розслідування при вирішенні питання про арешт майна врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, як вбачається з витягу з ЄРДР, відомості до реєстру було внесено на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: "10.11.2021 року о 14 год. 35 хв. до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення про те, що невстановленою особою в АДРЕСА_1 , було незаконно встановлено металеву ємність з пальним для реалізації з порушенням правил безпеки проведення робіт з підвищеною небезпекою, що, в свою чергу, спричинило загрозу життю та здоров`ю людей". Правова кваліфікація ч. 1 ст. 272 КК України.

В ході розгляду даного клопотання слідчому судді не було надано жодних матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення факту вчинення даного кримінального правопорушення. Долучені до клопотання письмові пояснення такого факту не підтверджують.

З пояснень дізнавача та прокурора в судовому засіданні вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені в зв`язку з тим, що працівниками поліції було зафіксовано факт реалізації пального, а уповноваженими особами АЗС не було надано відповідних дозвільних документів.
Проте, як встановлено в судовому засіданні, така відмова документально не зафіксована, як не зафіксовано і саму вимогу працівників поліції надати такі документи.
Власник майна ОСОБА_5 , який був присутній під час огляду місця події, в судовому засіданні вказував на те, що будь-яких документів від нього працівники поліції не вимагали.
Факт реалізації пального, на що вказує прокурор, також будь-яким чином не зафіксований.
Зазначені обставини в цілому ставлять під сумнів сам факт вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, згідно зазначеного вище протоколу огляду місця події, огляд проводився 10 листопада 2021 року в період часу з 16 год. 00 хв. до 18 год. 10 хв. з участю ОСОБА_5 .

Згідно наданого витягу з ЄРДР, відповідні відомості внесено до реєстру 10.11.2021 року о 22 год. 12 хв.

Таким чином, огляд місця події проводився до внесення відомостей до ЄРДР.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 письмової згоди на такий огляд не надавав, хоча й був присутній під час його проведення.

Ухвалою слідчого судді від 12.11.2021 року в задоволенні клопотання дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про надання дозволу на проведення обшуку (погодження проведеного огляду) за вказаною адресою було відмовлено.

Як неодноразово зазначав в своїх правових позиціях Верховний Суд, докази, отримані під час огляду та обшуку, які були проведені з порушенням правил, передбачених у ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237, ч. 3 ст. 233 КПК України, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими. Огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Як встановлено в даному випадку, добровільної згоди власника майна на огляд місця події не було, а проведений обшук не погоджено слідчим суддею.

За таких обставин, протокол огляду місця події, як і всі інші докази з ним пов`язані, є недопустимими.

Тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя вважає, що майно та документи, які 10.11.2021 року було тимчасово вилучено за вказаною вище адресою, не можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, в даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 та ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, на нього не може бути накладено арешт.
Таким чином, на переконання слідчого судді, клопотання про арешт майна не містить належних обґрунтувань, а його матеріали доказів, які б підтверджували необхідність накладення арешту на майно, як того вимагає ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання старшого дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом п`яти днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 19 листопада 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1