ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2351/21 Справа № 203/4084/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000282 та №0001870 за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Краснодарського краю, Лазаревського району, м. Сочі, громадянина України, не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 02.04.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2021 року остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 08 вересня 2020 року згідно з вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2021 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 01.02.2019 року близько 07.00 години, знаходячись на перехресті вул. Робочої та вул. В.Антоновича в м. Дніпро, неподалік біля торгівельного кіоску, навпроти магазину «АТБ», виявив на землі медичний шприц, номінальною ємністю 2,5 мл. заповнений рідиною коричневого кольору до відмітки 1 мл., яку останній за кольором та запахом визначив для себе як наркотичний засіб «опій». В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторну незаконне придбання та зберігання в якості наркотичного засобу «опій», який знаходився в зазначеному медичному шприці без мети збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , порушуюся вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, привласнив раніше виявлений медичний шприц, який поклав в зовнішню кишеню светра одягнутого на ньому, тим самим придбав та почав незаконно зберігати при собі, після чого пересуваючись пішою ходою вулицями м. Дніпро доставив його до буд. АДРЕСА_3 .
Цього ж дня, о 09:45 годині ОСОБА_7 , перебуваючи біля буд. № 108, розташованого по вул. М. Руденко у м. Дніпро, вживав алкогольні напої в громадському місці, внаслідок чого був виявлений працівниками поліції. За вказаним фактом працівниками Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_7 складено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП. На запитання працівників поліції чи маються у ОСОБА_7 заборонені для зберігання предмети, останній відповів, що він зберігає при собі медичний шприц з наркотичним засобом «опій», у зв`язку із чим викликано слідчо-оперативну групу Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
01.02.2019 о 11:05 годині, слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у ОСОБА_7 , в присутності двох понятих останній добровільно надав для огляду та подальшого вилучення з зовнішньої кишені, одягненого на ньому светра, медичний шприц номінальною ємністю 2,5 мл., заповнений рідиною коричневого кольору до відмітки 1 мл., який він повторно незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.
Згідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково- дослідного експертно-криміналістичного .«центру МВС України № 1/8.6/1584 від 16.05.2019 надана на експертизу 25.04.2019 рідина масою 1,1539 г., вилучена 01.02.2019 під час огляду у ОСОБА_7 , містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0539 г., що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» №188 від 01.08.2000, розмір наркотичного засіб) становить величину між верхньою межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 - злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання - наркотичних засобів, без мети збуту.
Окрім того, ОСОБА_7 будучи раніше судимий за ч. 1 ст. 185 КК України на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та повторно - 10.08.2020 року приблизно о 12:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. №1 по вул. Пастера в м. Дніпро помітив ОСОБА_9 який поклав свій гаманець з грошовими коштами в сумі 700 гривень собі в задній правий карман своїх джинсів. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Визначивши для себе гаманець з грошовими коштами в сумі 700 гривень, які належать ОСОБА_9 , об`єктом злочинного посягання, реалізуючи свій умисел направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів, в той час як ОСОБА_9 заходився в очікуванні маршрутного таксі № 84. за вищевказаною адресою, таємно, шляхом вільного доступу, в той же день, дістав із заднього правого кармана гаманець, тим самим викрав, вищевказаний гаманець з грошовими коштами в сумі 700 грн., які належать ОСОБА_9 .
В подальшому ОСОБА_7 з викраденими майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_9 на суму 700 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім цього. 25.08.2020 року приблизно о 14:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. № 95 по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпро помітив ОСОБА_10 який поклала свій гаманець з грошовими коштами в сумі 500 гривень собі в сумку яка лежала на лавці біля останнього. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Визначивши для себе гаманець з грошовими коштами в сумі 500 гривень, які належать ОСОБА_10 , об`єктом злочинного посягання, реалізуючи свій умисел направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів, в той час як ОСОБА_10 відійшов від лавки по особистим справам, таємно, шляхом вільного доступу, дістав із сумки, яка лежала на лавці гаманець, тим самим викрав, вищевказаний гаманець з грошовими коштами в сумі 500 грн., які належать ОСОБА_10 ..
В подальшому ОСОБА_7 , з викраденими майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_10 на суму 500 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім цього, 28.08.2020 року приблизно о 10:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. № 2 по пл. Вокзальна в м. Дніпро помітив ОСОБА_11 яка поклала свій гаманець з грошовими коштами в сумі 500 гривень собі в сумку одягнена на правому плечі. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Визначивши для себе гаманець з грошовими коштами в сумі 500 гривень, які належать ОСОБА_11 , об`єктом злочинного посягання, реалізуючи свій умисел направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів, в той час як ОСОБА_12 заходила в маршрутне таксі №101, таємно, шляхом вільного доступу, в той же день, тобто 28.08.2020 року о 10:00 год. дістав із сумки, яка була одягнена на ОСОБА_11 , тим самим викрав, вищевказаний гаманець з грошовими коштами в сумі 500 грн.. які належать останній. В подальшому ОСОБА_7 з викраденими майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_11 на суму 500 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім цього. 01.09.2020 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. № 53 по вул. Набережна Заводська в м. Дніпро помітив ОСОБА_13 який поклав свій гаманець з грошовими коштами в сумі 400 гривень в правий задній карман своїх джинсів. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Визначивши для себе гаманець з грошовими коштами в сумі 400 гривень, які належать ОСОБА_13 , об`єктом злочинного посягання, реалізуючи свій умисел направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів, в той час як ОСОБА_13 проходив при значному скупченні^пюдей, таємно, шляхом вільного доступу, дістав із заднього правого кармана джинсів одягнених на ОСОБА_13 , гаманець, тим самим викрав, вищевказаний гаманець з грошовими коштами в сумі 400 грн., які належать останньому.
В подальшому ОСОБА_7 з викраденими майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_13 на суму 400 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім цього. 02.09.2020 року приблизно о 09:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. № 12Н по вул. Пастера в м. Дніпро помітив ОСОБА_14 який поклав свій гаманець з грошовими коштами в сумі 600 гривень в правий зовнішній карман куртки, одягненій на ньому. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна. Визначивши для себе гаманець з грошовими коштами в сумі 600 гривень, які належать ОСОБА_14 , об`єктом злочинного посягання, реалізуючи свій умисел направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів, в той час як ОСОБА_14 заходив в маршрутне таксі №9, таємно, шляхом вільного доступу, дістав із зовнішнього правого кармана куртки, яка була одягнена на ОСОБА_14 , гаманець, тим самим викрав вищевказаний гаманець з грошовими коштами в сумі 600 грн., які належать останній.
В подальшому ОСОБА_7 з викраденими майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_14 на суму 600 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 - злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання - наркотичних засобів, без мети збуту, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2021 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважати останнього засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2021 року, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
В інший частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінальних правопорушень, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважає, що вирок суду першої інстанції у цьому провадженні підлягає зміні в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, з підстави неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 вчинив 01.02.2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008 року, санкція якого передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Першого липня 2020 року набрав чинності Закон України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень». Цим законом внесено відповідні зміни до санкції ч. 1 ст. 309 КК України, зокрема, виключено такий вид покарання, як позбавлення волі.
Внесені законодавцем зміни призвели до пом`якшення кримінальної відповідальності, яка має зворотну дію у часі, оскільки з санкції ч. 1 ст. 309 КК України вилучено альтернативне більш суворе основне покарання - позбавлення волі.
Разом з тим, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, чим посилив ступінь кримінальної відповідальності за вчинене ним правопорушення, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 185 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з цим, слушними є апеляційні вимоги прокурора стосовно зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання з підстави неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КК України про ухвалення компетентним судом згідно з вимогами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив 01.02.2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008 року, санкція якого передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
01.07.2020 року набрав чинності Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень». Цим законом внесено відповідні зміни до санкції ст. 128 КК України, а саме доповнено таким видом покарання, як позбавлення волі.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Таким чином, закон про кримінальну відповідальність в редакції від 22.11.2018 року, який набрав чинності після вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, не пом`якшує відповідальність та жодним чином не поліпшує його становище, а отже, й не має зворотної дії в часі.
Проте, як убачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, чим посилив ступінь кримінальної відповідальності за вчинене ним правопорушення, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
Що ж до виду покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, то в даному випадку апеляційний суд також визнає слушними доводи прокурора та вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.
Так, згідно ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:
1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;
2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;
3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;
4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Відповідно до статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:
1) неповнота судового розгляду;
2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;
3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку про зміну вироку суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, оскільки в даному конкретному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що цілком узгоджується з нормами діючого кримінального процесуального законодавства.
Суттєві порушення кримінального процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування оскаржуваноговироку, апеляційним переглядом не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим :
-за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки,
-за ч.2 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року, більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
В інший частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4