У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року
м. Київ

справа №756/10914/21
провадження № 51-616ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року

ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено, постановлено стягнути з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 146 744, 10 грн та моральної шкоди на суму 15 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року без зміни.
Як установлено судами, 05 червня 2021 року, близько 16:30, ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, таємно, переконавшись, що за його неправомірними діями ніхто не спостерігає, відчинив двері автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання автомобіля, привів у дію двигун зазначеного вище транспортного засобу та поїхав від місця його первинного знаходження, тим самим реалізувавши до кінця свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння належним ОСОБА_5 транспортним засобом, вартістю 146 744, 10 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , за наявності корисливого мотиву злочинної діяльності, безпідставно не призначив засудженому додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України)з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо безпідставного не призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Як убачається із змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу. Переглядаючи вирок за вказаною скаргою апеляційний суд, визнавши необґрунтованими доводи прокурора щодо безпідставного не застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді конфіскації майна, залишив вирок без зміни.
Крім того, погоджуючись з вироком суду щодо обґрунтованого незастосування до засудженого додаткового покарання у виді конфіскації майна, апеляційний суд встановив, що із встановлених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4 , які полягали в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, корисливого мотиву не встановлено.
Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний

будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Таким чином, вирішуючи питання щодо призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.
Як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції, органом досудового розслідування не було інкриміновано засудженому корисливого мотиву, відповідно до формулювання обвинувачення, а також не встановлено його в ході судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій.
Тому, не встановивши в діях ОСОБА_4 корисливого мотиву апеляційний суд, залишаючи вирок без зміни, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів прокурора стосовно наявності підстав для скасування вироку і призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна. З наведеним в ухвалі висновком погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора аналогічні тим, що наведені в його касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ..

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3