УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 373/686/17
провадження № 51-3267ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000188 від 16 березня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 9 квітня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та відповідно до статей 75, 76 цього Кодексу звільненого від відбування призначеного покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
За вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 23 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2

ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1

ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 9 квітня 2015 року призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 2 березня 2017 року близько

01:00, усвідомлюючи, що його дії помічені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і розцінюються як протиправне діяння, нехтуючи зауваженнями останніх, відкрито викрав із кімнати господарського приміщення ферми, розташованої на

АДРЕСА_2 , бензопилу марки «vertex VR-2701», що належить ОСОБА_8 , та залишив місце злочину, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому на суму 3792 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу захисника зі змінами та апеляційну скаргу потерпілого залишив без задоволення,

а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження з порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК, не врахував відсутності у складі злочину його предмета (бензопила перебувала в неробочому стані) та поклав в основу обвинувачення неналежний доказ висновок товарознавчої експертизи бензопили, яка перебувала в робочому стані, від 15 березня 2017 року № 4/498. Також захисник ставить під сумнів законність розписки обвинуваченого, наданої без участі захисника, за якою ОСОБА_5 дав згоду на розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК та був повідомлений про наслідки застосування такого порядку. На думку захисника, назва судом першої інстанції в судовому засіданні порядку дослідження доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК «спрощеним» є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилаючись на практику Верховного Суду у справі № 521/11693/16-к, захисник зазначає, що незважаючи на застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК, суд має встановити обставини, які відповідно до

ст. 91 цього Кодексу підлягають доказуванню, чого, на його думку, судом першої інстанції зроблено не було. Крім того, захисник вважає, що усупереч ст. 374 КПК вирок місцевого суду не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та наслідків кримінального правопорушення.
Також захисник зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних щодо повідомлення місцевим судом потерпілого ОСОБА_8 про дату і час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 . Наведені обставини, на думку захисника, позбавили потерпілого можливості реалізувати свої права, у тому числі висловити свою позицію з приводу застосування судом положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Захисник вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив цих доводів та необґрунтовано відмовив у задоволенні його апеляційної скарги. При цьому всупереч вимогам ст. 419 КПК в ухвалі не навів мотивів на спростування доводів захисника,

а обмежився посиланням на застосування місцевим судом положень ч. 3 ст. 349 КПК. На думку захисника, кримінальний процесуальний закон не містить обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку рішення місцевого суду з підстав істотного порушення вимог КПК, зокрема в кримінальних провадженнях, в яких суд під час розгляду застосував положення ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції,

а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як видно з вироку місцевого суду, засуджений ОСОБА_5 , будучи допитаним у судовому засіданні, беззаперечно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, щиро розкаявся, підтвердив обставини його вчинення, зазначивши час, місце, спосіб і мету скоєння злочину.
Враховуючи, що учасниками кримінального провадження подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину

не оспорювалися, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, при цьому роз`яснив сторонам наслідки такого рішення, що у цьому випадку сторони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд установив, що кримінальне провадження місцевим судом розглядалося відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК, перевірив посилання й доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, та, не встановивши підстав для скасування вироку, залишив його без змін, навівши при цьому в ухвалі відповідні аргументи для прийняття такого рішення.
Так, апеляційний суд указав, що, дотримуючись приписів ч. 3 ст. 349 і ч. 2 ст. 394 КПК, він не може переглядати фактичні обставини кримінального правопорушення,

що визнані судом доведеними.
При цьому у своєму рішенні апеляційний суд зазначив про те, що згідно з матеріалами кримінального провадження, зокрема із заявою від ОСОБА_5

від 23 грудня 2019 року, місцевий суд перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК порядку попередньо з`ясував у обвинуваченого, чи визнає він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, на що ОСОБА_5 відповів ствердно. Суд обвинуваченому роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК, з чим останній погодився. Обвинувачений ОСОБА_5 надавав суду пояснення щодо інкримінованих йому подій, крім того, на запитання суду, підтвердив, що події відбувалися саме так, як це викладено

в обвинувальному акті. Розкаявся у вчиненому.
Також апеляційний суд указав, що суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченому порядок дослідження доказів та наслідки у виді неможливості оскарження в апеляційному порядку тих обставин, які ніким не оспорювалися та

не досліджувалися судом.
Таким чином, беручи до уваги, що апеляційний суд перевірив доводи сторони захисту в частині неправильного застосування місцевим судом положень ч. 3 ст. 349 КПК та дійшов висновку, що ОСОБА_5 розумів зміст пред`явленого йому обвинувачення і не заперечував проти розгляду справи в спрощеному порядку, Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги захисника в цій частині.
Посилання захисника на те, що місцевий суд під час застосування ч. 3 ст. 349 КПК порушив право на захист ОСОБА_5 , оскільки свою згоду на проведення судового розгляду в такому порядку обвинувачений давав без участі захисника,

не ґрунтуються на положеннях закону. Так, злочин, який інкриміновано

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК, не є особливо тяжким, а даних, які свідчать про те, що останній відноситься до будь-якої категорії осіб, зазначених у ч. 2 ст. 51 КПК, захисником касаційному суду не надано.
Доводи касаційної скарги захисника стосовно порушених, на його думку, прав потерпілого у цьому кримінальному провадженні не розглядаються касаційним судом, оскільки виходять за межі прав захисника, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК. Інші доводи стосовно відсутності потерпілого в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції були предметом перегляду апеляційного суду та їм була надана відповідна оцінка.
Як убачається зі змісту вироку, місцевий суд дотримався вимог закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 .
Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого

у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.
З огляду на зазначене Верховний Суд доходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувались, постановляючи рішення.
Інші доводи касаційної скарги захисника зводяться до незгоди сторони захисту

з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК у цій справі учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в судах вищих інстанцій.
Недоцільним є посилання захисника в касаційній скарзі на практику Верховного Суду у справах № 756/5578/15-к, № 128/1802/18, № 521/11693/16-к, № 753/11543/17 та

№ 607/14707/17, оскільки у цих справах рішення приймалися за інших обставин (як фактичних, так і юридичних), ніж ті, які існують у справі № 373/686/17.
Таким чином, вважати, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження

з порушенням вимог ст. 349 КПК, а суд апеляційної інстанції не виявив цих порушень, всупереч вимогам ст. 419 цього Кодексу належним чином не перевірив усіх доводів апеляційної скарги захисника та необґрунтовано відмовив у її задоволенні, підстав

немає.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що захисник у своїй касаційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених

у кримінальному проваджені судових рішень.
З касаційної скарги та наданих до неї копій оскаржуваних судових рішень касаційний суд не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення, або які слід віднести до безумовних підстав для їх скасування.
Оскільки з огляду на наведені у касаційній скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень підстав для задоволення цієї скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3