Номер провадження: 11-кп/813/2306/21
Номер справи місцевого суду: 494/689/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року про обрання ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.186; ч.2 ст.194 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000131 від 30 березня 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року було задоволено клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.186; ч.2 ст.194 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії запобіжного заходу визначено до 25 грудня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду про наявність ризиків переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення є передчасними, таким ризикам можливо запобігти застосувавши більш м`який запобіжний захід.

При цьому зазначив, що він має міцні соціальні зв`язки, зареєстрований та постійно проживає в Одеській області, має малолітню дитину 2014 року народження, яку матеріально забезпечує.

Обвинувачений стверджує, що суд першої інстанції порушив його право на захист та не розглянув його клопотання про призначення захисника, оскільки захисник ОСОБА_7 здійснює захист лише у кримінальному провадженні № 0000131 та не має повноважень здійснювати свої повноваження в об`єднаному кримінальному провадженні.

Таким чином, на думку обвинуваченого, оскаржена ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали, якою до нього слід застосувати більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. При цьому, захисник ОСОБА_7 просив визначити обвинуваченому заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської областіОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з клопотанням, в якому просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності та заперечував проти її задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без участі прокурора.

Заслухавши учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Березівському районному суді Одеської областізнаходиться кримінальне провадження за №0000131 від 30 березня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненнізлочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.186; ч.2 ст.194 КК України.
Відповідно до положень ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування запобіжного заходу дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як, дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу та клопотання прокурора, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 зач.3 ст.185; ч.3 ст.186; ч.2 ст.194 КК України.
Оскарженою ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на думку суду свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за№0000131, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні трьох тяжких злочинів, в тому числі за ч.2 ст.194 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому існує ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується також тим, що обвинувачений не має постійного місця роботи та утриманців, що свідчить про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків.

Щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, на існуванні якого наполягав прокурор у своєму клопотанні, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення проти власності, а інкриміновані йому діяння у даному кримінальному провадженні мали місце протягом нетривалого проміжку часу після притягнення його до кримінальної відповідальності за попереднім вироком.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_6 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі обвинувачений може також продовжити вчиняти корисливі злочини.

Крім того, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який вірно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_6 не одружений, не працевлаштований, за місцем реєстрації не проживає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції порушив його право на захист оскільки захисник ОСОБА_7 здійснює захист лише у кримінальному провадженні №0000131 та не має повноважень здійснювати свої повноваження в об`єднаному кримінальному провадженні апеляційний суд вважає неспроможними, з тієї підстави, що кримінальні провадження стосовно ОСОБА_6 були об`єднані у кримінальне провадження під номером 0000131 в якому і надавалося доручення адвокату ОСОБА_7 здійснювати захист ОСОБА_6 .

Також не підтверджені жодними доказами доводи обвинуваченого про те, що він має на утриманні дитину. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_6 не працевлаштований, не має офіційних джерел доходів, відсутні підстави вважати, що дитина перебуває на його утриманні.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 , який, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався прокурор у своєму клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В порушення вказаних вимог кримінального-процесуального закону, суд першої інстанції взагалі не розглянув питання щодо визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

При цьому, злочини, які інкриміновані ОСОБА_6 не є злочинами, обставини вчинення яких, відповідно до ч.4 ст.183 КК України, надають суду право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом не були належним чином виконанні вимоги ч.3 ст.183 КПК України.

Відповідно до п.4) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу суду, постановляє нову ухвалу.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд зазначає, що, відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, раніше судимий, обставини вчинених ним злочинів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застава в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому апеляційний суд вважає за необхідне визначити йому заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час судового провадження, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у своєму клопотанні.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 частково задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2021 року, якою було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.186; ч.2 ст.194 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 .
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.186; ч.2 ст.194 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 грудня 2021 року включно.
В якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 визначити заставу 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113 500 гривень.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 11.11.2021 року, заставна сума за ОСОБА_6 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду, ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)з`являтися до суду за кожним викликом;

2)не відлучатися з м.Одеси без дозволу прокурора та суду;

3)повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до прокурора та суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4