ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001202 від 16 червня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат, долю речових доказів та цивільний позов.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, 15 червня 2018 приблизно о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 322132», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Електрозаводська з боку вул. Десантна в напрямок авто-дороги Т0434 в Покровському районі міста Кривого Рогу.
В цей же час, попереду автомобіля «ГАЗ 322132», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вищезазначеної вулиці, зі сторони авто-дороги Т0434, біля правого краю, рухався технічно справний велосипед під керуванням ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався прямолінійно відносно меж проїзної частини, не змінюючи напрямок свого руху та з сталою швидкістю.
Перед початком руху автомобіля «ГАЗ 322132», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , на регульованому світлофором пішохідному переході, на зелений сигнал світлофору не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, почав маневр повороту на ліво до прилеглої території будівельного магазину «33 м.», та не надав перевагу у русі велосипеду під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б, д, 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання ДТП, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи автомобілем ГАЗ 322132», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_10 . Після чого у подальшому водій ОСОБА_6 залишив місце ДТП чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України.
В результаті ДТП велосипедист ОСОБА_10 був травмований та отримав тілесні ушкодження, у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, перелому зовнішньої та внутрішньої стінок лобної пазухи праворуч, забиття головного мозку 1 ступені, забійної рани лобної області, нижньої губи та слизової оболонки нижньої губи, контузії правого ока, субконьюктивального крововиливу правого ока, синців та садни обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1064 від 26.07.2018 року, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків спричиненням тяжких тілесних ушкоджень велосипедисту ОСОБА_10 , є прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що суд, при призначенні обвинуваченому покарання, належним чином не врахував обставини вчинення злочину, його наслідки, які виразилися у завданні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також те, що обвинувачений під час досудового розслідування перебував у розшуку, а під час судового розгляду постійно змінював свою позицію щодо визнання вини, та безпідставно не призначив обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, внаслідок чого вирок підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а також вид і розмір, призначеного основного покарання, як і обгрунтованість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення додаткового покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо виду та розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано в повному обсязі.
Так, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, вчинений з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є громадянином України, має середню освіту, не одружений, на утриманні дітей не має, на час вчинення злочину працював на Київському інноваційному центрі «Нова Пошта» на посаді фахівця сканування, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується як за місцем мешкання так і за місцем роботи, а також висновок досудової доповіді, наявність обставин, що помякшують покарання повне визнання вини та добровільне часткове відшкодування завданого збитку потерпілому й відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання, яке в даному випадку є факультативним, суд також врахував думку представника потерпілого, який вважав недоцільним позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в межах санкції інкримінованого злочину, без його реального відбування.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в межах санкції інкримінованого злочину, без його реального відбування, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок мякості у суду не має.
Доводи скарги прокурора про те, що суд не в повній мірі врахував обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, та його наслідки, які виразилися у завданні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також те, що обвинувачений під час досудового розслідування перебував у розшуку, а під час судового розгляду постійно змінював свою позицію щодо визнання вини, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами. При цьому, суд належним чином мотивував своє рішення про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_6 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто мяким, не убачається.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4