Номер провадження: 11-кп/813/1709/21
Номер справи місцевого суду: 522/5562/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 року у кримінальному провадженні №0000207, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, неодруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_7 , відраховувати з моменту проголошення вироку, тобто з 03.06.2021 року.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 не обирався.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винною у тому, що 23.01.2021 року приблизно о 17:45 годині знаходячись в гостях у подруги ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник протиправний намір спрямований на таємне викрадення грошей, належних ОСОБА_9

23.01.2021 року приблизно о 18:00 годині ОСОБА_7 , реалізуючи свій намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, дочекавшись моменту коли ОСОБА_9 залишила приміщення квартири і ніхто за нею не спостерігає, зайшла до спальної кімнати, та заволоділа грошовими коштами в сумі 1000 гривень (двома купюрами номіналом 500 гривень), які вона витягла з гаманця належного потерпілій ОСОБА_9 , та сховала в бюстгальтер.

Після чого ОСОБА_7 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, залишилась в квартирі, чекаючи інших відвідувачів квартири, але вона не змогла закінчити кримінальне правопорушення до кінця з причин, які не залежали від її волі, так як її було викрито. У зв`язку з чим ОСОБА_10 у присутності свідків видала викрадені грошові кошти та покинула приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_7 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення свого протиправного наміру до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено із причин, які не залежали від її волі, та видала викрадені грошові кошти в розмірі 1000 гривень потерпілій.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду в частині призначення покарання захисник обвинуваченої ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштована, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, на обліку в КП «Одеський обласний центр психічного здоров`я не перебуває, не має наркотичної і алкогольної залежності та до кримінальної відповідальності не притягувалась. Зазначає, що ОСОБА_7 вину визнала, проявила щиросердне розкаяння та у той же день повернули викрадені кошти. Вважає, що з урахуванням характеристик та обставин справи суд мав можливість призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання.

Просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі двадцяти п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У судове засідання апеляційного суду потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду у судове засідання апеляційного суду не прибули, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Водночас судом апеляційної інстанції після судового засідання долучено до матеріалів справи клопотання захисника від 18.11.2021 року про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю останньої у іншому судовому провадженні.

Обвинувачена в судовому засіданні апеляційного суду просила розглянути подану захисником апеляційну скаргу за відсутності захисника та на участі її захисника в судовому засіданні не наполягала.

Зважаючи на наведені вище обставини та думку прокурора, який вважав за можливе провести розгляд за відсутності потерпілої та захисника, враховуючи ту обставину, що участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, апеляційний суд вважав за можливе та необхідне провести апеляційний розгляд за відсутності потерпілої та захисника, що не суперечить положенням ст. 52 та ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої, яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення у повному обсязі та підтвердила обставини справи, які описані у обвинувальному акті.
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинувачену ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 та дослідивши всі докази у кримінальному провадженні дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої в інкримінованій їй злочині.
У апеляційній скарзі захисника обвинуваченої не оспорюються фактичні обставини вчинення нею кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність її вини у вчинені кримінального правопорушення, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів обвинуваченої з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував особу обвинуваченої, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання та прийшов до висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, із застосування ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання із випробуванням та покласти на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ст. 76 КК України.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, оскільки саме такий вид покарання буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведена сукупність обставин та даних про його особу надала суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ст. 76 КК України,, а тому слід визнати, що визначена обвинуваченій форма відбування покарання є справедливою та виваженим заходом примусу і забезпечить виправлення обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Посилання захисника на те, що суд першої інстанції при призначені покарання з урахуванням характеристики та обставин, а саме визнала свою вину та проявила щиросердне розкаяння, мав можливість призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання є необґрунтованими, оскільки обвинувачена на початку розгляду справи вину у вчинені злочину не визнавала та тільки після надання показів потерпілої ОСОБА_9 вину визнала.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість призначення покарання у виді арешту або громадських робіт, оскільки такий вид покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо неможливості призначення покарання у виді штрафу або виправних робіт, оскільки на час прийняття рішення судом першої інстанції в матеріалах справи була відсутня довідка з місця роботи обвинуваченої, а надана характеристика у якості додатку до апеляційної скарги з місця роботи датована ще від 28.04.2021 року, є копією та належним чином не завірена, у зв`язку з чим, апеляційний суд не приймає її до уваги.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченій обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для її пом`якшення, не знаходить.
Доводи захисника обвинуваченої, яким вона мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченій призначене відповідно до санкції ч. 1 ст. 185 КК України та вимог ст. 65 КК України.
Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 року у кримінальному провадженні №0000207, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2021 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4