233 № 233/2637/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого

судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка, Донецької області, питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.186, ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
За ініціативою суду на обговорення учасників судового розгляду було поставлено питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки на поточний час кримінальне провадження за. не завершено, строк дії запобіжного заходу спливає 14 листопада 2021 року.

Прокурор вважав за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, а запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинувачених та забезпечити повне та всебічне розслідування кримінального провадження.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 заперечували щодо продовження відносно них дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 підтримала позицію свого підзахисного та посилаючись на тривалість розгляду кримінального провадження, просила змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 зважаючи на відсутність письмового клопотання та не вручення його обвинуваченим, а також посилаючись на недоведеність ризиків, зазначених прокурором, просив змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 висловився щодо порушення прокурором процедури заявлення клопотання щодо запобіжного заходу та не доведеність неможливості застосувати відносно ОСОБА_11 іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2021 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 14 листопада 2021 року включно.

За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.
На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не завершено та завершити до закінчення строку тримання під вартою останніх, тобто до 14 листопада 2021 року не можливо, у зв`язку із проведенням відповідних процесуальних дій судового слідства.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання продовження або зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також враховуючи зауваження, клопотання та заперечення захисників, суд вважає, що на час розгляду справи у судовому засіданні, не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть спробувати: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи зазначене питання, судом враховується, що за вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178КПК України, зокрема тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення/зменшення/ ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Тримання під вартою, згідно з ч.1 ст.183КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПКУкраїни, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що:

- ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів з санкцією до 12 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_9 може спробувати переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, які безпосередньо стали очевидцями інкримінованих злочинів, а також може спробувати переконати, домовитись, або залякати потерпілих та свідків, щодо надання ними неправдивих свідчень.
- ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з санкцією до 8 років позбавлення волі та ч.3 ст.187КК України, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів з санкцією до 12 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_10 стійких соціальних зв`язків ні з ким не має та не підтримує, може спробувати переховуватися від суду та впливати на потерпілих та свідків, які безпосередньо стали очевидцями інкримінованих злочинів, а також спробувати переконати, домовитись, або залякати потерпілих та свідків, щодо надання ними неправдивих свідчень.
- ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів з санкцією до 12 років позбавлення волі, а тому зазначає, що можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги п.4 ч.2 ст.183 КПК України. Крім того судом враховується наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_11 стійких соціальних зв`язків ні з ким не має та не підтримує, не працює, може спробувати переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, які безпосередньо стали очевидцями інкримінованих злочинів, а також спробувати переконати, домовитись, або залякати потерпілих та свідків, щодо надання ними неправдивих свідчень.
У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку, коли така особа обвинувачується у вчиненні злочину: ризик того, що особа не з`явиться до суду; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений), у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (справа «Пірузян проти Вірменії»).

Існуючи вищенаведені ризики, передбачені ст.177КПК України, які суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше, так і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Тож, зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності вказаних ризиків не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судом на теперішній час не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, тобто до 14 листопада 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не даючи оцінки зібраним доказам, приймаючи до уваги тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання кожного з них окремо винними у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення; дані про осіб обвинувачених, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, зазначені у ч.1 ст.177КПК України, вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на строк шістдесят днів.

З урахуванням ч.4 ст.183КПК України, зокрема із обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Посилання сторони захисту на порушення прокурором процедури подання клопотання щодо запобіжного заходу під час розгляду питання доцільності продовження дії запобіжного заходу є необґрунтованими та таких порушень судом не встановлено.

Керуючись ст. 331КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 08 січня 2022 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 08 січня 2022 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, терміном до 08 січня 2022 року включно.

Обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 тримати від вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та захисникам, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді