печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000815, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000815.
Особа, якою подано клопотання в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.
Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Дослідивши матеріали провадження за клопотанням та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У своєму клопотанні адвокат вказує, що Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000815.
Для забезпечення ефективності досудового розслідування, адвокат вважає, слід накласти арешт на майно.
Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї ст., арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Таким чином, у даному випадку визначальним є те, що вказаний арешт може бути накладений не інакше, як на майно особи, якій повідомлено про підозру, пред`явлено обвинувачення, засуджено та/або майно особи, яка в силу закону несе відповідальність за шкоду, заподіяну зазначеними особами.
Відповідно, відсутність повідомлення про підозру, пред`явленого обвинувачення чи факту засудження особи, у межах вказаного кримінального провадження, унеможливлює накладення арешту із вищевказаної підстави.
Більше того, відповідно до вимог ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Тобто, цивільний позов повинен бути пред`явлений до конкретної особи, а не лише за фактом ймовірного завдання шкоди.
Як вже було зазначено, жодну особу у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру, як і не пред`явлено обвинувачення, та відповідно не засуджено.
Поряд із цим, відсутні й відомості щодо наявності у ОСОБА_4 . ОСОБА_5 статусу потерпілих та цивільного позивача у даному кримінальному провадженні.
Відтак, правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.
Таким чином, подане клопотання є необґрунтованим та передчасним.
Враховуючи, що особою, якою подано клопотання не доведено необхідність такого арешту, не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, а відсутність вказаних доказів позбавляє слідчого суддю можливості перевірити факти викладені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000815 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6