Справа № 542/1641/21
Кримінальне провадження № 1-кп/542/161/21
24 листопада 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стовбина Долина, Новосанжарського району Полтавської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
-24.06.2005 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 309 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 20.12.2011 по відбуттю терміну покарання;
-18.11.2015 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
-14.01.2019 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України;
25.09.2021 близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебував у господарстві ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше допущений власницею господарства. На подвір`ї господарства ОСОБА_4 побачив велосипед «Україна», після цього, у нього виник злочинний умисел на вчинення крадіжки чужого майна - велосипеду, належного ОСОБА_6 .
Там, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, підійшов до велосипеда, що стояв у дворі, впевнився в тому, що ОСОБА_6 відволіклася та ніхто не бачить його дії, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед «Україна», відповідно до висновку експерта №3982 від 08.10.2021 вартістю 1000 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_6 на вказану суму.
Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
27 жовтня 2021 року між прокурором Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурор просила затвердити угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали укладену угоду про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженої в угоді міри покарання.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, у заяві, яка надійшла до суду, зазначила, що проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечує. Судове засідання просила провести за її відсутності. Додатково зазначила, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав беззастережно, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.
Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином. Враховуючи, що між прокурором та підозрюваним досягнуто угоди, суд розглядає справу відповідно до положень статтей 474, 475 КПК України.
Судом встановлено, що між сторонами кримінального провадження - прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду від 27 жовтня 2021 року про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального провадження. Враховуючи особу винного, який працездатний, на диспансерних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, шкоду спричинену злочином відшкодував, тяжкість вчиненого ним злочину, який є нетяжким злочином, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, сторонами угоди було узгоджено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, та на підставі ст. 75 КК України, сторони угоди погодили звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам статтей 468-470, 472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у швидкому здійсненні правосуддя, призначення особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінального правопорушення, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Потерпіла укладення угоди підтримала, просила її затвердити, призначити узгоджену сторонами міру покарання, про що свідчить її заява.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений просив затвердити угоду.
Судом вивчалась особа обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він має постійне місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, визнав вину та розкаявся, що ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, його осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, підозрюваним.
Згідно із ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України, а також характер обвинувачення та вид покарання.
Укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України.
Суд вважає, що узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України віднесено за ч. 2 ст. 185 КК України до нетяжких злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Зі змісту угоди вбачається, що, узгоджуючи міру покарання, сторони врахували загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. На підставі ст. 75 КК України сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
З огляду на наведене, а також приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого, відшкодування шкоди потерпілій, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку щодо можливості затвердження укладеної між прокурором і підозрюваним угоди про визнання винуватості, призначення останньому узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі, та у відповідності до ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Під час судового провадження клопотань від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу- не обирати.
- велосипед марки «Україна» з жіночою рамою коричневого кольору, який передано на зберігання потерпілій - повернути потерпілій ОСОБА_6 .
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення обвинуваченому наслідків укладання угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Роз`яснити учасникам провадженням, що згідно із ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1