ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3353/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 646/5686/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000352 від 09.06.2021, за частиною 1 статті 152, частиною 1 статті 187 КК України, -

встановила:
Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 грудня 2021 року включно.

Відмовлено у клопотанні захисника про доручення прокурору внести до ЄРДР відомості про порушення конституційних прав та незаконного затримання ОСОБА_6 , перевищення службових повноважень працівниками поліції та здійснити перевірку.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам статті 199 КПК України, є необґрунтованим, безпідставним.
На думку сторони захисту, під час проведення слідчих дій: огляду, впізнання, повідомлення про підозру, допит ОСОБА_6 в якості підозрюваного, стороною обвинувачення істотно порушено право на захист ОСОБА_6 , а саме затримано ОСОБА_6 15.06.2021 о 12:20, але не складено протоколу затримання. При цьому, всупереч вимог частини 4 статті 213 КПК України Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях про затримання ОСОБА_6 було повідомлено 16.06.2021 о 02:00, слідчі дії з ОСОБА_6 проводились без участі захисника.
Також захисник посилається на те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.
Крім того, захисник посилається на те, що судом всупереч вимог статті 178 КПК України не було враховано наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, батьків, які потребують допомоги сина, відсутність судимості та повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень.
Сторона захисту вважає, що до обвинуваченого цілком можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відповідно до положень частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд виходив з тих обставин, що він має зареєстроване місце проживання у Харківській області, офіційно непрацевлаштований, офіційних законних джерел доходів не має, не є одруженим, дітей чи інших осіб на своєму утриманні не має. За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно та як особа, що була помічена у насиллі по відношенню до родини. Позитивно характеризується за місцем несення у 2015, 2016 роках військової служби, як добросовісна особа з почуттям відповідальності, що користується авторитетом та повагою у своїх товаришів по службі та командирів. Відносно обвинуваченого складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства за місцем його проживання. У 2012 році обвинувачений притягався до кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 125 КК України за фактом нанесення ножевих поранень іншій особі, але постановою суду від 23.01.2014 був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України у зв`язку з клопотанням потерпілої особи про закриття кримінальної справи у зв`язку з примиренням з обвинуваченим. Отже, судом було встановлено, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання та офіційні джерела доходів. Будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений утримував своїх батьків, суду не надано. При цьому, батьки обвинуваченого, які є свідками саме сторони обвинувачення, ще не допитані в судовому засіданні. Разом з тим, в матеріалах справи містяться відомості про вчинення обвинуваченим насильницьких дій по відношенню до родини. Крім того, судом враховано, що потерпіла відчуває страх перед думкою про можливе перебування обвинуваченого поряд з нею, що ставить її у особливо вразливе становище. За таких обставин, суд вважав доведеним існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та дійшов висновку про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, судом не встановлено.

З таким висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі строком до п`яти років, та тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, що свідчить про можливість здійснення обвинуваченим спроб переховування від органів слідства та суду.

Враховуючи, що постійного місця роботи та офіційного джерела доходів ОСОБА_6 не має, а також приймаючи до уваги, що одним із злочинів, який йому інкримінується, є корисливий злочин проти власності, колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченим іншого злочину. При цьому, міцних соціальних зв`язків у місці проживання він не має, хоча і проживає разом з батьками, проте не одружений, дітей не має. Вказані обставини у своїй сукупності вказують на наявність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду та продовження вчинення ним злочинів.

Також колегія суддів, враховуючи характер та фактичні обставини кримінального провадження, вважає, що є високий ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що незаконні дії, які інкримінуються ОСОБА_6 , вчинено з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також те, що один з інкримінованих злочинів відноситься до категорії злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом при постановленні оскаржуваної ували порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_6 працівниками поліції, зокрема, права на захист, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження, оскільки судом першої інстанції вказані доводи сторони захисту досліджувались та суд дійшов висновку, що оцінка цим обставинам може бути надана після дослідження усіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Посилання захисника в апеляційній скарзі щодо неврахування при постановленні оскаржуваної ухвали даних, що характеризують особу ОСОБА_6 , апеляційний суд до уваги не приймає, так як вказані обставини досліджувались судом першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується й суд апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що такі обставини, як наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, батьків, які потребують допомоги сина, відсутність судимості та повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 199, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: