Справа № 368/372/21
Провадження № 1-кп/368/143/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Про продовження запобіжного заходу тримання під вартою

м. Кагарлик Київської області "27" вересня 2021 р.

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
Суддя - ОСОБА_1
При секретарі - ОСОБА_2

За участю учасників процесу:
Сторона обвинувачення:

Прокурор - ОСОБА_3 .

Сторона захисту:
Обвинувачений - ОСОБА_4 .
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 .
Свідок - ОСОБА_6
- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області клопотання прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000051 від 17.02.2021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, місця реєстрації не має, фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 23.11.2009 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 289, з застосуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді конфіскації всього майна;
- 27.02.2012 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 289, з застосуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 24.02.2015 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, звільнений 11.06.2019 року з Бучанської ВК Київської області № 85 по відбуттю строку покарання, -
- якому в рамках даного кримінального провадження 21.04.2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), який передбачено:
- ч. 2 ст. 121 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час судового слухання справи на підставі ухвали суду продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 29.09.2021 року, включно;
- та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт;
- та заяву громадянки України ОСОБА_6 про взяття на поруки обвинуваченого, -
- перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку:
- прокурора ОСОБА_3 , - яка своє клопотання підтримала, заперечувала проти клопотання захисника та проти задоволення заяви ОСОБА_6 ;
- захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 , яка заперечувала проти клопотання прокурора, клопотала обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, підтримала заяву ОСОБА_6 ;
- обвинуваченого ОСОБА_4 , - який заперечував проти клопотання прокурора, та підтримав позицію свого захисника, підтримав заяву ОСОБА_6 , суд, -
В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2021 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 про що подала письмове клопотання наступного змісту:
- 15 лютого 2021 року приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання тяжких наслідків, під час словесної сварки із потерпілою ОСОБА_8 , яка являється його матір`ю, наніс не менше 4 ударів ногами в область передньої частини грудної клітки останньої.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 від отриманих травм померла. Причиною смерті ОСОБА_8 стала закрита травма грудної клітки, множинні двобічні переломи ребер.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 , спричинив потерпілій ОСОБА_8 , тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, множинні двобічні переломи ребер, що відповідно до правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

17.02.2021 року в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 було затримано працівниками Обухівського РУП та поміщено до ізолятору тимчасового тримання.

17.02.2021 року за наявності обґрунтованих доказів у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та вручено письмове повідомлення про підозру.

17.02.2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обґрунтовано вручено повідомлення про підозру у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

19.02.2021 слідчим суддею Обухівського районного суду Київської області до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15 квітня 2021 року.

14.04.2021 року слідчим суддею Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 17 травня 2021 року.

13.05.2021 року суддею Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 11 липня 2021 року.

01.07.2021 року суддею Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 30 серпня 2021 року.

30.07.2021 року суддею Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 29 вересня 2021 року.

21.04.2021 року обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 121 КК України в порядку ст.291 КПК України направлено де Кагарлицького районного суду для розгляду по суті.

Обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушенго повністю підтверджується зібраними по провадженню доказами, а саме:

- Протоколами огляду місць подій від 17.02.2021;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_9

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_10

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_11

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_12

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_13

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_14

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_15

- Протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_16

- Висновком судово-медичної експертизи від № 16/13 15.04.2021

- Висновком судово-медичної експертизи № 37/13 від 19.04.2021

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачується вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років.

Запобіжні заходи - це превентивні заходи процесуального примус попереджувального характеру, які за наявності підстав та в порядк) встановленому законом, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, метою забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також метою застосування запобіжних заходів є запобігання спробам вчинити дії, або не виконувати покладені на підозрюваного, обвинуваченого процесуальні обов`язки.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вважаю, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі буде:

1. Переховуватися від суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України):

- ОСОБА_4 , проживає без місця реєстрації, зловживає спиртними напоями, відсутнє офіційне підтвердження про його працевлаштування, не має постійного джерела доходів, вчинив тяжкий злочин, вчинений проти життя та здоров`я особи, із застосуванням насильницьких дій, а саме наніс не менше чотирьох ударів ногами в область передньої частини грудної клітки, що спричинили смерть потерпілого, відповідальність за яке кримінальним кодексом України передбачена у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, раніше судимий, 24.02.2015 Роменським MPC Сумської області за ч. 2 ст. 289 ККУ до позбавлення волі строком на 5 років, 11.06.2019 звільнений з Бучанської ВК Київської області № 85 по відбуттю строку покарання, а тому вказані обставини дають достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Незаконно впливати на потерпілих та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України):

- ОСОБА_4 особисто знайомий, є родичем та близьким членом сім`ї із свідками у вказаному кримінальному провадженні, а також обізнаний про місце їхнього проживання, на даний час у кримінальному провадженні не зібрані всі докази, а тому незаконний вплив з боку обвинуваченого на учасників кримінального провадження може призвести до зміни їх показів та перешкодити кримінальному провадженню таким чином, а тому, існують підстави вважати, що ОСОБА_4 може залякувати або вчиняти інші протиправні дії відносно свідків спрямовані до їхньої відмови в подальшому давати показання стосовно обставин вчиненого злочину чи спотворення об`єктивної істини.

Згідно зі ст. 178 КПК України обставинами, що враховуються при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу є:

1. Вагомість наявних доказів про вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів дає достати підстави обвинувачувати у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_4 .

2. Тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Даних щодо неможливості утримання обвинуваченого через вік чи стан здоров`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ITT) немає.

Міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

ОСОБА_4 не одружений, на утриманні осіб не має.

Наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання.

ОСОБА_4 працездатний, який не працює та не навчається.

Репутацію підозрюваного.

ОСОБА_4 раніше судимий, 24.02.2015 Роменським MPC Сумської області за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, 11.06.2019 звільнений з Бучанської ВК Київської області № 85 по відбуттю строку покарання.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. п. З, 5, 6, 1 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати (обвинувачувати) особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано оскільки він не має стійких соціальних зв`язків в Обухівському районі Київсько області і під впливом розуміння інкримінованого йому правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може буті застосовано до обвинуваченого у зв`язку з тим, що останній раніше судимий вчинив тяжкий злочин та може зникнути від суду та переховуватись, що в свою чергу призведе до неможливості судового розгляду.

До обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистої поруки не можливі застосувати у зв`язку з тим, що відсутні особи, які можуть виступити його поручителями.

Запобіжний захід у вигляді застави також не може бути застосований до обвинуваченого у зв`язку з тим, що обвинувачений не працював, тобто не мав постійного джерела доходу.

Так, в разі застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особист зобов`язання чи домашній арешт, органи досудового розслідування не зможуть повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матимуть можливості запобігти його спілкуванню з іншими учасниками кримінального провадження, здійснення останнім впливу на свідків по кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій по провадженню.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави, якщо злочин вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбаченого у ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. ст. 36, 131, 132, 176 - 178, 179, 184, ст.194, 315 КПК України, прокурор просить суд, -

- продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та утримувати в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, та заяви ОСОБА_6 , - щодо передачі обвинуваченого ОСОБА_4 їй на поруки, - прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 категорично заперечувала з наступних підстав:
- вважає, що в разі застосування до ОСОБА_4 будь яких більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як, - застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, - існує великий, обгрунтований ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 буде спілкуватися з іншими учасниками кримінального провадження (потерпілою, яка є його сестрою, та свідками, які є його рордичами та знайомими), обвинувачений буде зддійснювати вплив на свідків та потерпілу по кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вважає, що обвитнувачений ОСОБА_4 може перешкоджати слуханню даного кримінального провадження іншим чином, - наприклад, - не прибувати в судові засідання, обгрунтовуючи це якомись причинами.

Що ж до поруки, - то додатково зазначила, що, на її думку, особа, що заявила таке клопотання, - ОСОБА_6 не надала достатніх аргуметнів того, що вона, як поручитель, - зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 в разі його передачі їй на поруки.

Суд позитивно сприймає позицію прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про необхідність продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 з огляду на фактичні обставини та норми права, які будуть вказані судом в мотивувальній частині даної ухвали, - нижче по тексту.
В судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2021 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою її підзахисного ОСОБА_4 , та подала письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою та домашній арешт в нічний час доби наступного змісту:
У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальна справа № 368/372/21 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 статті 121 КК України.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області «Про продовження запобіжного заходу тримання під вартою» від 30 липня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено строком на 60 діб. Дана Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 29.09.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу.

Вважає, що насьогодні ризиків, які наводить кожного разу прокурор у своєму клопотанні, як підставу для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є надуманими та не обгрунтованими, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинений підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, шо загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідне до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні відсутні.

По-перше, ОСОБА_4 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більш того він зацікавлений у об`єктивному та швидкому судовому розслідуванні даної справи;

По-друге, ОСОБА_4 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь- які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені та перебувають на зберіганні у сторони обвинувачення;

По-третє, ОСОБА_4 немає потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта так як, під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблений висновок експерта;

По-четверте, ОСОБА_4 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

По-п яте, ОСОБА_4 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, немає підстав в даний час стверджувати, про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Однак, враховуючи те, що деякі з ризиків можуть мати місце під час судового розгляду, однак вони не можуть впливати на доцільність саме тримання під вартою, до обвинуваченого доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно до ст. 181 ч. 1 та ч. 2 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину за вчинення якого зеконом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

А тому, доцільність саме такого запобіжного заходу полягає в тому, що ОСОБА_4 до моменту затримання мав постійне місце проживання, проте насьогодні ним укладено договір оренди кімнати у будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Окрім цього, ОСОБА_6 , яка є хрещеною ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , готова на час слухання даного кримінального провадження взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 , та слідкувати за дотриманням ним, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року. п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України»).

Окрім цього, сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразова вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (наприклад, справа «Летельє проти Франції»).

Згідно вимог глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризики існують, але й ту, що ці ризики не зменшились і, що застосування запобіжного заходу і подалі є дійсно обґрунтованим.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти Росії», зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ «Сааді проти Сполученого Королівства»),

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 72967/01 від 01.03.2017 року по справі «Белевитський проти Росії», пп. 111-112, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

- рішення за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 85;

- рішення ЄСПЛ за скаргою № 26127/03 від «16» вересня 2010 року по справі «Вітрук проти України», п. 88.

Також, застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку.

Рішення ЄСПЛ за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», п. 152 Про це також зазначено і в рішенні ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»: «...відповідно до практики Суду, на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно...».

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»),

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу, буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

З огляду на вищевикладене, у відповідності до ст. 181 КПК України, керуючись ст. 201 КПК України, - захисник обвинуваченого просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого:

1. Прийняти клопотання про зміну запобіжного заходу до розгляду;

2. Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною залишати житло в нічний період доби.

3. Під час вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликати та допитати у якості свідка ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично 1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

4. Встановити для обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: - - прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвокат ОСОБА_5 також підтримала заяву ОСОБА_6 про передачу їй на поруки обвинуваченого.

Суд критично відноситься до позиції захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 про можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, а також можливості передачі на поруки у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 з огляду на фактичні обставини та норми права, які будуть вказані судом в мотивувальній частині даної ухвали, - нижче по тексту.
В судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2021 року, фізична особа, громадянка України ОСОБА_6 заявила клопотання про передачу їй на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 , про що подала письмову заяву наступного змісту:
- Вона, ОСОБА_6 , бажає взяти на поруки ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000051 від 17.02.2021 року.

Дана кримінальна справа перебуває у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області (кримінальна справа № 368/372/21).

Вона дуже добре знає ОСОБА_4 , він є її хрещеником, тому вона знайома з ним майже від його народження.

Підстав вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися чи ухилятися від правоохоронних органів та судового слідства, не має.

У відповідності до ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя чи суд вважає такими, що заслуговують довіри, письмового зобов`язання про те, що вони доручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються при необхідності доставити його до органу досудового слідства або в суд на першу вимогу.

Вона готова забезпечити явку обвинуваченого до органу досудового розслідування або суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу, участі у всіх необхідних процесуальних діях.

Їй відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_4 , і яка відповідальність передбачена за дане кримінальне правопорушення та, що у випадку невиконання поручителем взятих на себе зобов`язань на поручителя накладається грошове стягнення, у даному випадку від 10 до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи зазначене, інформує суд про те, що воназобов`язується взяти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України на особисту поруку та ручається за належну його поведінку. Зобов`язується забезпечити його явку і при необхідності доставити його до органу дізнання, досудового слідства чи суду на першу вимогу.

На підставі вищевикладеного у відповідності до ст. 180 та 194 КПК України, - просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

- Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Суд критично відноситься до позиції фізичної особи громадянки ОСОБА_17 про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти та передачу його їй на поруки, - з огляду на фактичні обставини та норми права, які будуть вказані судом в мотивувальній частині даної ухвали, - нижче по тексту.
В судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2021 року, обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, а також підтримав заяву ОСОБА_6 про передачу його їй на поруки.

Суд критично відноситься до позиції обвинуваченого ОСОБА_4 про можливість зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, а також можливості передачі на поруки громадянці ОСОБА_6 , - з огляду на фактичні обставини та норми права, які будуть вказані судом в мотивувальній частині даної ухвали, - нижче по тексту.
Суд, вислухавши клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, вислухавши клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, вислухавши клопотання фізичної особи про передачу їй на поруки обвинуваченого, вислухавши всих учасників процесу по вищевказаних клопотаннях, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що стосується запобіжного заходу, приходить до висновку щодо:
- задоволення клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого;
- відмови в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби;
- відмови в задоволенні клопотання про передачу обвинуваченого на поруки, -
- шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
Що стосується задоволення клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд зазначає наступне:
Суд зазначає, що клопотання прокурора подане у повній відповідності до вимог ст. 331, та глави 18 КПК України, - так клопотання подане щодо обвинуваченого ОСОБА_4 окремим процесуальним документом у повній відповідності до ч. 4 ст. 184 КПК України, подане у строки, передбачені чинним КПК України.

Відповідно, процесуально прокурор подав таке клопотання у повній відповідності до вимог чинного КПК України.

По друге, прокурор в судовому засіданні здійснював посилання на докази, які дають суду змогу вважати, що є обгрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд зазначає, що такі докази на наявність обгрунтованої підозри вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, прокурором надано ще в судовому засіданні, яке відбувалося 13.05.2021 року, - під час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках даного кримінального провадження.

Дані докази судом досліджувалися в судовому засіданні, та на них здійснювалося посилання судом в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 13.05.2021 року.

Отже, суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні докази, які вказують на ту обставину, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 міститься обгрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), який передбачено ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд наголошує, що обгрунтована підозра у вчиненні злочину є однією із необхідних підстав для застосування до обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження, які передбачені в ст. 131 КПК України, зокрема, - запобіжних заходів.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, не доведе, що:

1) існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдловують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Що стосується п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, то, як судом зазначено вище, - прокурором надано достатньо доказів щодо наявності обгрунтованої підозри на вчинення орбвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2. ст. 121 КК України.

Так, санкція ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Згідно положень ч. 5 ст. 12 КК України злочин, який передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

У відновідності до ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення кого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно, злочин, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , - відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно, суд вважає, що в даному випадку наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, який згідно ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, - є достатньою правовою підставою для застосування чи продовження застосування до обвинуваченого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема, - запобіжного заходу у такому вигляді, як тримання під вартою, з урахуванням, звісно ж, положень ст. 177 та 178 КПК України.
Що стосується п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, то потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Так, зважаючи на особливу небезпечність злочину, у вчиненні якого є обгрунтована підозра про вчинення їх обвинуваченим, враховуючи особистністні характеристики обвинуваченого, (раніше притягувався до кримінальної відповідальності, короткий проміжок часу між звільненням з місць позбавлення волі та новим обвинуваченням у вчиненні нового тяжкого умисного злочину), та враховуючи суспільний інтерес до покарання за вчинення вищевказаного злочину, суд вважає, що в даному випадку суспільний інтерес до розкриття тяжкого злочину, та, відповідно, покарання винного у вчиненому злочині, - значно превалює над правами і свободами обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, - правами та свободами ОСОБА_4 .

Отже, за наявності фактичних та юридичних підстав для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які, на думку суду, - в даному випадку мають місце, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 (тримання під вартою), судом враховуються положення ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, та норми Європейського права, які є джерелом права у вітчизняному кримінально процесуальному законодавстві.
Що стосується застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 177, 178 КПК України, то суд зазначає наступне.
Отже, що стосується фактичних обставини справи, які впливають на вирішення питання про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд зазначає наступне.
Враховуючи, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 29.09.2021, суд вважає, що строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою повинен бути продовжений ще на 2 місяці (шістдесят днів) з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Слід зазначити, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років.
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 177 КПК України, а саме мету і підстави застосування запобіжного заходу, а також вимоги ст. 178 КПК України щодо обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, та ст. 183 КПК України щодо обрання запобіжного заходу, суд з урахуванням вимог, зазначених у вказаних статтях КПК України, вбачає наступні мету, підстави та обставини, за яких обвинуваченому ОСОБА_4 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, потрібно продовжити термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд зазначає, що на даному етапі судового слідства, ризики, які послугували обранню у відношенні обвинуваченого самого суворого виду запобіжного заходу, - тримання під вартою, - не зникли, не змінилися, - про що і було наголошено прокурором в судовому засіданні під час вирішення питання щодо прордовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .
Отже, що стосується п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, то вважаю, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, та вони не змінилися з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді взяття під варту.
Так, що стосується ризику, який передбачено п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то вважаю, що даний ризик в діях обвинуваченого ОСОБА_4 наявний, з огляду на наступне.
Так, потерпілою в даному кримінальному провадженні є сестра обвинуваченого, свідками також є родичі.
Враховуючи близькість відносин між обвинуваченим та потерпілою, свідками, слід вважати, що обвинувачений може незаконно впливати (вмовляння з огляду на рідство, погрози фізичною розправою, моральний тиск, тощо) на вказаного потерпілого та свідків та схиляти їх до зміни показань у ході судового розгляду цього кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться у показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
У зв`язку з цим, слід вважати, що потерпілий та свідки, яка та які є рідною сестрою та родичами обвинуваченого можуть під впливом обвинуваченого надати у суді зовсім інші показання, ніж під час досудового розслідування і це може негативно вплинути на об`єктивність дослідження обставин кримінального провадження, та взагалі може привести до уникнення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальної відповідальності, та, відповідно, - покарання.
Так, що стосується ризику, який передбачено п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення, то вважаю, що такий ризик наявний в діях обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на наступне.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з довідки вимоги про судимість, обвинувачений ОСОБА_4 тричі був судимий за вчинення злочинів, які передбачені ст.ст. 185, 186, 187, 289 КК України, - відповідно, - був судимий за вчинення злочинів проти власності, та злочинів проти власності з застосуванням насильства, а також завчинення злочинів проти громадської безпеки.

Отже, як вбачається з вищевказаної довідки, обвинувачений ОСОБА_18 схильний до вчинення умисних злочинів, зокрема, - до вчинення злочинів проти власності, з застосуванням насильства (психологічного, фізичного).
Зазначаю на тій обставині, що обвинувачений ОСОБА_4 вчиняв злочини (з огляду на критерій небезпечності) по наростаючій, - від меньш тяжкого, - до більш тяжкого, окрім того, слід акцентувати особливу увагу на тій обставині, що обвинувачений вчинив новий злочин проти життя та здоров`я людини в той час, коли мав судимість за вчинення попереднього злочину, тобто, після винесення крайнього вироку, звільнення з місць позбавлення волі і до вчинення обвинуваченим нового злочину минуло трохи більше року, що, на думку суду, - вказує на стійку антисоціальну направленість особистості обвинуваченого ОСОБА_4 , який, нехтуючи правилами співжиття в суспільстві, - схильний до вчинення злочинів.
Відповідно, слід важати, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи працездатного віку, будучи працездатним, не робить спроб офіційно працевлаштуватися, а тому не має постійного місця роботи, немає іншого джерела доходів, (пенсії, дивідендів, тощо), відповідно, суд вважає, що, не маючи коштів до існування, обвинувачений ОСОБА_4 , який схильний до отримання доходу за рахунок чужого майна шляхом вчинення крадіжки чи відкритого викрадення, - може вчинити новий злочин проти власності з метою отримання коштів від продажу викраденого майна на забезпечення першочергових фізичних потреб, зокрема, харчування, придбання одягу, тощо, окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачени схильний до зловживання алкогольними напоями, а тому, не маючи легальних, законних коштів на придбання алкоголю, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити злочин з метою продажу та незаконного отримання коштів від проданого майна, та, відповідно, - придбання алкогольних напоїв.
Окрім того, суд вважає, що, з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , в його діях прослідковується ще один ризик, який передбачено п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд обгрукнтовує наявність такого ризику наступними обставинами справи:
Так, судове засідання по даному кримінальномсу провадженню було призначено на 29.07.221 року а 16 год. 00 хв.
Проте, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в ДУ «Київський СІЗО», відмовився прибувати етапом до приміщення Кагарлицького районного суду Київської області, мотивувавши це тим, що його не влаштували умови його перевезення, як обвинуваченого до суду, чим зірвав чергове судове засідання у даному кримінальному провадженні.
Така процесуальна поведінка засудженого, який на запитання складу суду повідомив, що проблем у нього зі здоров`ям немає, проте, він не бажав в той день прибути до приміщення суду з огляду на підвищену температуру в конвойному автомобілі, - свідчить лише про його негативну процесуальну поведінку, яка лише посилює переконання суду в тому, що, перебуваючи на волі, - обвинувачений ОСОБА_4 буде робити спроби і надалі перешкоджати кримінальному провадженню іншими своїми діями, аналогічними тим діям, які судом вказано вище.
Відповідно, суд переконаний, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, - буде чинити спроби будь яким чином перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже, навіть перебуваючи під вартою, та знаходячись в умовах СІЗО, - він здійснив зірвання судового засідання з причин, які на думку не є поважними.
Далі, згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно, суд вважає, що в даному випадку прокурор довела в судовому засіданні обставини, що передбачені п.п. 3 5 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, - довела, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 (як на тому наполягав сам обвинувачений, так і його захисник, - адвокат ОСОБА_5 ) неможливе, сторона обвинувачення належним чином обгрунтувала дану обставину, надавши належні та допустимі докази на підтвердження такої обставини.

Суд вважає, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на обставини справи, які встановлені в судовому засіданні, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 на час судового розслідування, адже суд вважає, що існують ризики того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно вплинути на свідка та вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно, з огляду на обставини кримінального провадження, які встановлені в судовому засіданні, немає підстав для застосування положень ч.ч. 2 - 4 ст. 194 КПК України.
Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених під час судового засідання, та з огляду на вимоги ст. 194 КПК України, суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, та, відповідно, необхідності продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Відповідно, при продовженні запобіжного заходу у виді арешту суд керувався положенням ч. 4 ст. 176 КПК України, згідно з яким запобіжні заходи, які передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, розташовані у порядку від найбільш м`якого, - особистого зобов`язання, до найбільш суворого - тримання під вартою.
Крім того, законодавець імперативно покладає обов`язок на слідчого, прокурора під час звернення до слідчого судді, суду, обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу.
Отже, вищевказаний обов`язок є винятковим, який зобов`язує слідчого та прокурора надати слідчому судді, суду дані, з яких із певною вірогідністю (найбільш вірогідною) стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки затриманого, підозрюваного чи обвинуваченого, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства, яке входить в поняття кримінальної репресії.
Для обрання та застосування запобіжного заходу у кожному кримінальному провадженні, без вийнятку, потрібна система фактичних підстав:
- докази вчинення підозрюваним (обвинуваченим) злочину;
- докази наявності ризиків, які передбачені положенням ч. 1 ст. 177 КПК України, та які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вичинити нові злочини чи протидіяти розслідуванню шляхом зникнення з місця проживання, незаконного впливу на сторін кримінального провадження, тощо;
- доведеність під час обрання конкретного запобіжного заходу того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, причому, як вказувалося судом вище, обов`язок такого доведення імперативно лежить на стороні обвинувачення, - слідчому, прокурору.
Також при вирішенні питання щодо продовження застосування до обвинуваченого лимара ОСОБА_19 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано також положення ст. 178 КПК України.
Так, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
1. Вагомість наявних доказів про вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення.

Прокурором надано в достатньому обсязі докази на наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 121 КК України.

2. Тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим кримінальному правопорушенні.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

3. Міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців.

Обвинувачений ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків не має, з рідними має напружені відносини.

4. Даних, щодо неможливості утримання обвинуваченого через вік чи стан зторов`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ІТТ):

На даний час обставини, щодо яких неможливо утримувати обвинуваченого через вік та стан здоров`я в умовах позбавлення волі (СІЗО, ІТТ), - не відомі.

5. Наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання.

ОСОБА_4 , будучи працездатного віку, будучи працездатним, - не має постійного місця проживання та місця роботи.

6. Репутацію підозрюваного.

Відомості характеризуючого характеру за місцем проживання ОСОБА_4 відсутні, так як не надані сторонами для розгляду їх в судовому засіданні;

7. Наявність судимостей у підозрюваного.

ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення злочинів, які передбачені ст.ст. 185, 186, 187 КК України, що підтверджується довідкою вимогою про судимість у відношенні обвинуваченого, яка міститься в матеріалах справи.

Зглядаючись на вищевикладене, суд приходить до остаточного висновку, що:
- в діях обвинуваченого ОСОБА_4 міститься достаній об`єм ознак, який свідчить про наявність в його діях ризиків, які передбачено п.п. 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;
- прокурор в судовому засіданні довів, що зазначені у клопотанні про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказують на наявність підстав для продовження тримання під вартою обвинуваченого, так як обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення;
- відповідно, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні правомірно ініціював питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , так як в даному випадку є підстави, які передбачені КПК України, зокрема, наявні ризики, передбачені п.п. 3 - 5 ч. 1 ст.. 177 КПК України, та які вказано вище, -
- що є вичерпною підставою для задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з точки зору ризиків, які передбачено п.п. 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що для обрання запобіжного заходу потрібна наявність хоча б одного ризику, який перелічений в ч. 1 ст. 177 КПК України, а не їх сукупність.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема, - на домашній арешт, чи передачу на поруки, - для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні прокурора у відношенні ОСОБА_4 , та які встановлено судом в судовому засіданні, - не буде обґрунтованим з точки зору Закону, зокрема, КПК України.
Окрім того, при продовженні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 було враховано також норми Основного Закону, - Конституції України, та норми Європейського права.
Так, згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Як вбачається з обставин, вищевказаних судом, суд визнає, що існують підстави для продовження дії такого найтяжчого, найсуворішого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .
Проте, кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду, як джерело права.
Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом.
Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно з практикою Європейського суду, фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, які передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, які передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно, враховуючи ту обставину, що у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 є достатня підозра вважати, що він вчинив злочин із застосуванням насильства, внаслідок чого загинула людина, то суд приходить до висновку щодо невизначення застави обвинуваченому ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Щодо відмови в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, то суд таку відмову обгрунтовує наступним:
- по перше, - як вказано судом вище, - ризики, на основі яких у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та які послугували обранню такого запобіжного заходу, - на час розгляду даного клопотання про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - не зникли та не змінилися, як вказано судом вище.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що процесуальна поведінка обвинуваченого навіть після обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кращу сторону не змінилася, напроти, - в його діях, на думку суду, та що обгрунтовано вище, з`явився ще один ризик, - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обгрунтоване існування даного ризику судом обгрунтовано судом вище, - в мотивувальній частині тексті даної постанови;
- по друге, - заявляючи клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, захисник обвинуваченого, - адвокат ОСОБА_5 зазначила, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби буде виконуватися за адресою: АДРЕСА_3 , проте, суд вважає, що виконання запобіжного заходу у виді домашнього арешту за вказаною захисником адресою неможливо.
Так, захисником обвинуваченого до матеріалів справи взагалі не додано копію правоустановчого документу на дане житлове приміщення, тобто, - встановити в судовому засіданні з належних та допустимих доказів взагалі існування такого домоволодіння (що взагалі таке домоволодіння існує) та за такою адресою (чи взагалі таке домоволодіння розташоване за адресою, вказаною захисником), встановити неможливо, що, на думку суду, - унеможливлює виконання такого запобіжного заходу, як домашній арешт, адже специфікою такого запобіжного заходу є його відбування саме по місцю розташування житлового будинку, чи квартири.
Окрім того, захисником обвинуваченого, - адвокатом ОСОБА_5 до клопотання додано договір оренди кімнати у житловому будинку, який укладено 27.09.2021 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та фізичною особою громадянкою України ОСОБА_6 .
Згідно вищевказаного договору обвинувачений ОСОБА_4 (орендар) та громадянка України ОСОБА_6 (орендодавець) уклали цей договір про те, що ОСОБА_4 арендує кімнату в житловому будинку, який розміщено за адресою: АДРЕСА_3 .
Проте, з метою повного, всебічного з`ясування обставин справи судом в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні зазначила, що вона не є власником будинковолодіння, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_3 .
На вимогу суду надати правоустновчі документи на даний будинок свідок відповіла, що цей будинок належав ще її покійним родичам близького споріднення, але право власності на даний будинок в установленому порядку на неї не оформлено, так як ще в неї є сестра, а крім того, - в тому будинку проживає її мати похилого віку.
На запитання суду свідок пояснила, що даний договір в установленому законом порядку ніде не реєструвався.
З огляду на вищевказані обставини справи, суд вважає, що договір оренди житлового будинку від 27.09.2021 року, який укладений між обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є по своїй природі нікчемним, так як він укладений з істотними порушеннями, які зазвичай, ставляться до договорі даної категорії, окрім того, з огляду на матеріали справи, - ОСОБА_6 не може бути орендодавцем, так як не є власником даного домоволодіння, більше того, не доведено взагалі існування такого домоволодіння та за такою адресою.
Нікчемність такого договору, на думку суду, - є також однією із підстав для відмови в задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, так як судом встановлено, що, окрім інших негативних чинників, які слугують продовженню тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , - є те, що він фактично не має постійного місця проживання, чи навіть місця тимчасового проживання, що, на думку суду, - виключає застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт, адже, як судом зазначалося вище, - специфікою такого запобіжного заходу (домашній арешт) є його відбування саме по місцю розташування житлового будинку, чи квартири.
Що ж до того, що захисник обвинуваченого здійснює посилання на норми Європейського права, то суд вважає, що даний факт заслуговує на позитивне сприйняття його судом, - але лише в частині того, що можна констатувати факт знання ззахисником певних положень (правових висновків) ЄСПЛ, проте, суд вважає, що посилання на них захисником здійснено без прив`язки до конктретних обставин даного кримінального провадження, тобто, - таке посилання на ЄСПЛ в даному випадку має інформативний характер, та до уваги при вирішенні даного клопотання судом не береться.
Що ж до відмови в задоволенні заяви ОСОБА_6 про передачу обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки, то суд зазначаєє наступне:
Порядок обрання такого заходу забезпечення позову, як особиста порука, врегульовано положеннями ст. 180 КПК України.
Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 180 КПК України:
Особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка залуговує на особливу довіру.

З огляду на вищевказану норму процесуального права, суд вважає, що особисту поруку, як засуб забезпечення в даному кримінальному провадженні, на даному етапі, та з урахуванням змісту самого клопотання про застосування особистої поряки, - застосвати неможливо, з огляду на наступне:
Перш за все суд зазначає, що поручителями можуть виступати повнолітні громадяни, які завдяки своїм високим моральним якостям, чесному станвленню до праці і виконанню громадських обов`язків мають авторитет у колективі або за місцем проживання і реально спроможні забезпечити належну поведінку ів виконання покладених на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків.

Проте, суд вважає, що ОСОБА_6 , з огляду на подані додатки до клопотання, - не може бути поручителем в даному кримінальному провадженні на час розгляду заяви про передачу на поруки, з огляду на наступне:
- по перше, - ОСОБА_6 взагалі себе не ідентифікувала (не доадала до клопотання свій паспорт чи будь який інший документ, який би давав можливість ідентифікувати її особу), так як не подала до заяви про передачу особи на поруки будь якого ідентифікуюючого її особу документу, а її особу було встановлено належним чином лише при її допиті в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням захисника обвинуваченого в частині клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт;

- по друге, - заявником ОСОБА_6 до клопотання не додано будь яких належних та допустимих доказів, з яких можливо було б встановити її високі моральні якості, чи зразкове ставлення до праці, в тому числі суспільно корисної.

Таким би документом могли б виступити довідки характеристики з місця проживання чи роботи.

Напроти, судом встановлено, що заявник ОСОБА_6 тривалий час ніде не працює, зареєстрована за однією адресою в м. Києві, а фактично проживає за іншою адресою в м. Києві.

В с. Слобода Кагарлицького району Київської області ОСОБА_6 періодично до своєї матері похилого віку.

З огляду на положення ч.ч. 1, 2 ст. 180 КПК України поручителів повинно бути не менше двох осіб, за вийнятком, коли один поручитель заслуговує на особливу довіру, проте, з огляду на якість підготовки клопотання про передачсу особи на поруки, з огляду на відсутність взагалі будь яких додатків до такої заяви, та, відповідно, - відсутність будь яких доказів, які ідентифікують, характеризують особу ОСОБА_6 , - суд не визнає таку фізичну особу громадянку України, - як особу поручителя, яка заслуговує на довіру, - в розумінні ч. 2 ст. 180 КПК України.
- по третє, - ОСОБА_6 стверджує про те обставину, що вона є родичкою обвинуваченого ОСОБА_4 , проте, - на підтвердження такого факту заявником не додано будь якого підтверджуючого документу, таке твердження грунтується лише на усному твердженні особи, яка подала заяву про передачу на поруки обвинуваченого.
З огляду на вищевказане, суд вважає, що передача обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки ОСОБА_6 не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , та не усуне ризики, які послугували підставою для обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - що і є підставою для відмови в задоволенні заяви про передачу обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, ч. 2 ст. 121 КК України, ст..ст. 180, 183, 193, 194, 196, 197, ч. 2 ст. 369, 370 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора, - задовольнити.

Обрану міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, місця реєстрації не має, фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 23.11.2009 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 289, з застосуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та додаткового покарання у виді конфіскації всього майна;
- 27.02.2012 року Кагарлицьким районним судом Київської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 289, з застосуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
- 24.02.2015 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, звільнений 11.06.2019 року з Бучанської ВК Київської області № 85 по відбуттю строку покарання, -
- якому в рамках даного кримінального провадження 21.04.2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), який передбачено:
- ч. 2 ст. 121 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час судового слухання справи на підставі ухвали суду продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 29.09.2021 року, включно, -
- у виді тримання під вартою в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», строк дії попередньої ухвали про продовження терміну тримання під вартою, - до 29.09.2021 року, включно, - продовжити на шістдесят днів, тобто, - до 24.11.2021 року, включно.
Ухвала суду про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 25.11.2021 року.
Заставу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.
В задоволенні заяви ОСОБА_6 про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 , - відмовити.
Ухвала підлягає до негайного виконання після проголошення.
Ухвала на підставі п. 1 ч. 1 ст. 395, п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом семи днів з моменту проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1