№707/2384/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000763 від 28.06.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, цигана, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою (6 класів), непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 28 червня 2021 року близько 00 години 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням Чигирин Черкаси, по вулиці Чигиринський шлях села Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, зі сторони міста Чигирин у напрямку міста Черкаси, перебуваючи поблизу будинку № 93, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який рухався у попутному з автомобілем напрямку по вказаній автодорозі. У подальшому ОСОБА_4 , у порушення вимог п. 2.10. а), г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями, після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці пригоди та не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги та з місця пригоди зник.

Згідно з висновком експерта № 03-01/702 від 29 червня 2021 року, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку, що виник внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зважаючи на отримані тілесні ушкодження, навіть повне та своєчасне надання медичної допомоги не гарантувало збереження життя ОСОБА_11 .

Указані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив обставини справи, викладені в обвинувальному акті, погодився з кваліфікацією його дій, щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати, від дачі показів по суті відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.
Потерпіла ОСОБА_6 під час допиту у судовому засіданні відмовилася давати покази щодо відомих їй обставин загибелі її сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Водночас, вказала, що ОСОБА_4 їй було у повному обсязі відшкодовано завдану шкоду, а тому претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має, на суворій мірі покарання та реальному позбавленні волі останнього не наполягає.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням письмових доказів щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, заслухавши покази потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також дослідивши письмові докази щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його діївірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік та застосувати статтю 75 КК України з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; потерпіла та її представник підтримали думку прокурора; обвинувачений та його захисник просили застосовувати до обвинуваченого мінімальне покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди);
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали;
- особу обвинуваченого, який раніше не судимий; одружений; має на утриманні трьох малолітніх дітей; визнав свою вину; щиро розкаявся; добровільно відшкодував потерпілій завдану шкоду; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, при цьому компрометуючими матеріалами щодо нього сільська рада не володіє.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини; а також добровільне відшкодування ним завданого збитку, про що свідчить відповідна заява потерпілої ОСОБА_6 .
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Враховуючи наведені обставини справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції ст. 135 КК України, за якою він обвинувачується, наближене до мінімальної межі.
При цьому, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи думку потерпілої, яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, на суворій мірі покарання не наполягає, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода кримінальним правопорушенням (злочином) не завдана.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_12 від 17 серпня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився 17 жовтня 2021 року. Клопотань про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу щодо обвинуваченого до суду не надходило.
У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 9 610 грн 72 коп.
Водночас, судом установлено, що ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_13 від 29 червня 2021 року накладено арешт на наступне майно: зелений велосипед, вилучений 28 червня 2021 року в ході огляду місця події.
Крім того, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_13 від 01 липня 2021 року накладено арешт на наступне майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_3 , автомобільні ключі.
Також, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_13 від 01 липня 2021 року накладено арешт на наступне майно: мобільний телефон «Nomi», шорти та футболку синього кольору, що належать ОСОБА_4 ; мобільний телефон «Samsung», що належить ОСОБА_14 .
Крім того, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_15 від 01 липня 2021 року накладено арешт на наступне майно: автомобіль «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , виданого 10.03.2021 року ТСЦ 7141, належить ТОВ «АвтоКредитПлюс», місце реєстрації юридичної особи: м. Дніпро, пров. Праці, 2/Т.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, за клопотанням учасників провадження, вирішує питання про скасування арешту майна.
Враховуючи відсутність заперечень з боку учасників судового провадження, суд вважає за доцільне скасувати арешти за минуванням потреби.
Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на Черкаський районний відділ № 1філіії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 9 610 (дев`ять тисяч шістсот десять) гривень 72 копійки.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_13 від 29 червня 2021 року з наступного майна: - зеленого велосипеду, вилученого 28 червня 2021 року в ході огляду місця події.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_13 від 01 липня 2021 року з наступного майна: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_3 , автомобільних ключів.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_13 від 01 липня 2021 року з наступного майна: мобільного телефону «Nomi», шортів та футболки синього кольору, що належать ОСОБА_4 ; мобільного телефону «Samsung», що належить ОСОБА_14 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_15 від 01 липня 2021 року з наступного майна: автомобіля «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , виданого 10.03.2021 року ТСЦ 7141, належить ТОВ «АвтоКредитПлюс», місце реєстрації юридичної особи: м. Дніпро, пров. Праці, 2/Т.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- мобільний телефон «Nomi», військовий квиток, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , шорти та футболку синього кольору, що належать ОСОБА_4 , залишити ОСОБА_4 за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_3 , автомобільні ключі повернути власникам за належністю;
- мобільний телефон «Samsung», що належить ОСОБА_14 , 1959 року народження, - залишити останньому за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;
- автомобіль «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , виданого 10.03.2021 року ТСЦ 7141, належить ТОВ «АвтоКредитПлюс», місце реєстрації юридичної особи: м. Дніпро, пров. Праці, 2/Т, - повернути власнику;
- зелений велосипед, вилучений 28 червня 2021 року в ході огляду місця події, - повернути власнику;
- взуття невстановленого велосипедиста залишити потерпілій ОСОБА_6 , звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;
- змиви з салону «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кількості 6 шт, мікронакладення з салону «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кількості 4 шт, зберігати у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1