ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/262/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вищевказаним вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого приватним підприємцем, не судимого, зареєстрованого та проживаючого: в АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду завдану злочином у розмірі 10000 грн. та матеріальну у розмірі 4083,18грн.

Вказаним вироком встановлено, що 11 грудня 2016 року приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_10 , знаходячись біля магазину « НОМЕР_1 » середнього ряду «Кожа-Меха» на ТЦ «Барабашово» в м. Харкові, при раптово виниклих неприязних стосунках з ОСОБА_11 та маючи намір, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари кулаком в нижню частину обличчя. В результаті чого потерпілому ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1529-А/16 від 16.12.2016, спричинено тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи: в області кута зліва на рівні 38 зубу із зсувом та тіла нижньої щелепи з права між 42 та 43 зубами із зсувом, які відносяться до категорії середнього ступеню важкості.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі, з урахуванням змінених апеляційних доводів та вимоги, обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року стосовно нього та закрити кримінальне провадження №0007428 від 12.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, в зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Повторно дослідити обставини кримінального провадження №0007428 від 12.12.2016 року, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах кримінальної справи.

Обґрунтовуючи свою вимогу обвинувачений вказує на те, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону; він не вчиняв інкримінований злочин; слідчим безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної експертизи щодо можливості нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та у допиті свідка ОСОБА_12 чергового поліцейського, який 11.12.2016 року перебував у добовому чергуванні в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова»; свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 є зацікавленими особами, а тому не треба брати до уваги їх показання; судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; безпідставно визнано недопустимим доказом висновок спеціаліста кафедри судово-медичної експертизи Харківської медичної експертизи Харківської медичної академії післядипломної освіти від 19.01.2018 року №02/18; у вироку не зазначено умислу ОСОБА_10 на вчинення злочину; слідчий експеримент від 19.12.2016 року було проведено формально; матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо перебування потерпілого на амбулаторному лікуванні; під час судового розгляду не був викликаний та не допитаний експерт, який провадив судово-медичні експертизи №1554-А/16 від 21.12.2016 року та №1529-А/16 від 16.12.2016 року.

Крім того, апелянт зазначає, що він має двох повнолітніх дітей, постійне місце мешкання на території України, постійне місце роботи, раніше не судимий, до кримінальної, цивільної чи адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно.

Обвинувачений ОСОБА_10 також посилається на те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, оскільки останнім не доведена завдана йому матеріальна та моральна шкода.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Київського районного суду м. Харкова в частині часткового задоволення позовних вимог та стягнення зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 витрат, пов`язаних з відшкодуванням матеріальної шкоди у розмірі 4083 грн. 18 коп. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_21 до ОСОБА_10 у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_22 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 130546 грн. 65 коп., та стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн. В іншій частині залишити вирок без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної вимоги потерпілий посилається на те, що ним було повністю підтверджено та обґрунтовано необхідність та вартість витрат, які він буде змушений понести внаслідок вчинення протиправних дій по відношенню до нього. Судом першої інстанції було зроблено невірний висновок стосовно того, що вимога про стягнення витрат на проведення лікування в розмірі 124 800 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню, оскільки такі витрати не були здійснені та не носять реальний характер (а є можливими), адже чинним законодавством прямо передбачено, що реальними збитками є й ті збитки, яких особа повинна буде зазнати у майбутньому.

Представник потерпілого також зазначає, що ОСОБА_11 відчував великий фізичний біль внаслідок вчиненого злочину протягом значного проміжку часу, йому доводилось витрачати час, нерви та значні кошти на лікування, ще належить зробити операцію із установки двох імплантів, був порушений звичайний ритм та спосіб життя, соціальні зв`язки не лише для нього, а й для його сім`ї, він й досі ходить до суду, у зв`язку з чим, на думку апелянта, оскаржуваний вирок суду у цій частині є незаконним, таким, що порушує принципи справедливості, розумності та спів розмірності, а тому має бути змінений, а вимоги щодо відшкодування моральної коди мають бути задоволені в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , думку представника потерпілого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та вирок змінити, проти апеляції обвинуваченого заперечував, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок районного суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Щодо вимог повторного дослідження обставин кримінального провадження №0007428 від 12.12.2016 року, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах кримінальної справи, а саме повторне призначення експертизи про призначення судово-медичної експертизи, виклик свідків до суду, дослідження та оцінка доказів, авторів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції, зазначає, що наявність підстав для скасування вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні вказаних клопотань, оскільки повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова у задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначені дії ОСОБА_10 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не зважаючи на те, що обвинувачений свою вину не визнає, колегія суддів уважає, що вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, визнаних судом першої інстанції встановленими, було доведено в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Аналогічна позиція обвинуваченого простежується і у самому вироку, згідно якого незважаючи на невизнання вини обвинуваченим в скоєні інкримінованого йому діяння, його вина підтверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів, показаннями потерпілого, свідків, даними з протоколу слідчого експерименту, відомостями медичної карти стаціонарного хворого, висновками судово-медичних експертиз та іншими письмовими доказами по справі.

Так, потерпілий ОСОБА_11 вказав, що 11 грудня 2016 року він приїхав на роботу на ТЦ «Барабашова». Приблизно о 12 годині роботи не було і він почав грати в карти з друзями, десь в районі 6 метрів від того місця, де знаходились та випивали компанія хлопців, які розпочали пити з 14 год. Він грав в карти до 15 години потім його друзі поїхали, він підійшов до свого робочого місця до продавців. Його син та його дружина пішли, а він залишився на ринку. Зустрів знайомого, який раніше працював на ринку, стояли розмовляли. Ближче до 16 год. підійшов також його друг ОСОБА_23 . Товариш поїхав додому, а він запропонував ОСОБА_23 випити пива. Він домовився з ОСОБА_23 , що той с ходить додому, нагодує собак, а він почекає ОСОБА_23 біля «рюмочної». Він зайшов в рюмочну, перед ним було два чоловіки у черзі, в цей час зайшов молодий хлопець та поліз без черги, сказав, що всіх пригощає. Він випив з ними 50 грам, ОСОБА_24 сказав, що знає його, вони торгують хутром. Вони вийшли на вулицю, почав питати як справи, як торгівля. Потім знову зайшли в рюмочну та випили ще по 100 грам, та знову вийшли на вулицю покурити. Спілкувалися вони про загальні речі десь з півгодини. Десь о пів на п`яту годину із-за кута вийшов ОСОБА_25 та підійшов зі словами «що так братуха вийшло, стільки років із-за жінок не спілкуємося». Він зі ОСОБА_26 не спілкувався біля 20 років, відносини між ними були не дуже хороші. Вони з обвинуваченим відійшли на п`ятачок і десь півгодини розмовляли. Він дійсно згадав обвинуваченому за справу ОСОБА_27 . ОСОБА_25 завжди йому заздрив, тому що у ОСОБА_10 три магазини, а у нього сім. Коли він розмовляв руки знаходились в карманах, та через секунду опинився на асфальті лежачи головою вниз. Він та обвинувачений в дитинстві займались боротьбою. Він важив 105 кг. Коли він стояв і руки знаходились в карманах, то обвинувачений при підняв його та кинув під себе. Він всією масою влетів плечем і головою в асфальт, а обвинувачений знизу наніс два удари в нижню щелепу, після чого встав та побіг. Все це було дуже швидко, тривало буквально 5-6 секунд, ніякої «потасовки» не було; після цього його нібито оглушило. Це було за кутом того місця де випивали хлопці, десь за 6 метрів, тобто 3 метри від місця де раніше пили хлопці до кута, та десь ще 3 метри від кута до місця спричинення ударів, це було біля магазину №106 у середньому ряді. Спочатку він та обвинувачений розмовляли у всіх на виду, однак потім вже слово за слово і відійшли разом за кут, і в цей час вони вже не були в полі зору тих хлопців, які випивали, і тих жінок, які їх бачили. Тобто удари йому обвинувачений наніс вже тоді, коли вони стояли біля магазину №106, після того як біля них пройшли жінки та попрощались з ними. В цей час на початку ряду йшли ОСОБА_23 , а за ним ОСОБА_28 . ОСОБА_23 бачив, як обвинувачений та він стояли, а потім впали, потом ОСОБА_25 вдарив рукою та швидко пішов. ОСОБА_28 та ОСОБА_23 підійшли до нього, він спитав «куди побіг ОСОБА_26 », вони відповіли: «будеш завтра вже розбиратися». Він ще ходив шукав ОСОБА_26 , однак не знайшов. Він підходив до хлопців, з якими випивав обвинувачений, їх залишалось десь три чоловіки, однак серед них ОСОБА_10 не було.

Свідок ОСОБА_13 , вказав, що 11.12.2016 в 07 год. 30 хв. він прийшов на своє робоче місце, яке знаходиться на ринку «Барабашова», сектор «Ц», впродовж дня він ходив до іншої площадки, що знаходиться на ринку, оскільки там є його магазин. В продовж дня бачив як потерпілого, так і обвинуваченого. У другій половині дня до нього приїхала його дружина, хотіла, щоб він поїхав з нею до додому, але він не міг, оскільки були клієнти, які міряли речі. Він бігав до іншого магазину за необхідним розміром та бачив, як ОСОБА_26 щось святкує з компанією, а ОСОБА_29 неподалік від вказаної компанії грав у карти. Це відбувалось десь з 14 год. до 16 год. Дружина його не дочекалась, він віддав їй речі та документи, і вона поїхала додому. Оскільки його покупці були немісцеві і у них не вистачало грошей, щоб розрахуватися за придбаний товар, він з ними пішов до «парковки» ринку за грошима, було це десь о 16 год. Коли він повертався до свого робочого місця через ряди, то побачив як попереду нього йшов ОСОБА_30 , який повернув до іншого ряду, він продовжував йти за ОСОБА_31 , і виходячи до середнього ряду побачив, що ОСОБА_23 пришвидшує рух в бік виходу з ряду, а також десь на відстані 30 м. побачив, як одна людина лежить на землі, а інша підіймається та швидкими кроками йде на вихід з ряду. Він був впевнений, що це був ОСОБА_32 , він впізнав ОСОБА_33 за одягом та фігурою. На рядах горіли лампи. Підходячи до потерпілого, ОСОБА_23 вже був поряд і він та ОСОБА_34 допомогли піднятися ОСОБА_35 , який повідомив, що його вдарив ОСОБА_36 . В районі губи у потерпілого було трохи крові. Потерпілий пішов та намагався ОСОБА_33 наздогнати. А він та ОСОБА_23 пішли вслід за потерпілим, ОСОБА_26 не знайшли.

Щодо пояснень, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_37 , ОСОБА_19 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_40 , то колегія суддів зазначає, що з вказаних показань свідків переконливо вбачається, що всі ці свідки підтверджують факт того, що у вказаний час та місце, потерпілий та обвинувачений зустрілись віч навіч. При цьому усі свідки не здійснювали весь час при проведені святкування нагляд за обвинуваченим та потерпілим, тобто свідки неодноразово втрачали їх з поля зору, тому обвинувачений та потерпілий могли відлучитися, будучи непоміченими вказаними свідками. Однак, безпосередньо спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень тривало дуже короткий проміжок часу до 10 секунд, і в цей час вони перебували за кутом, тобто не були в полі зору свідків.

Наведені обставини спростовують апеляційні доводи обвинуваченого та підтверджують пояснення потерпілого.

Окрім цього, вина обвинуваченого також підтверджуються дослідженими письмовими доказами по справі, а саме даними, що містяться в повідомленні МОЗУ ХГ КБСНМП ОСОБА_41 від 11.12.2016 року; даними, що містяться у рапорті інспектора чергової частини Київського ВП ГУНП в Харківській області, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень 11.12.2016 за №36269; даними, що містяться в заяві потерпілого ОСОБА_11 від 11.12.2016; даними, що містяться у Витязі з ЄРДР №0007428 від 12.12.2016 року; даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №1529-А/16 від 16.12.2016 року; даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 19.12.2016 року; даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №1554-А/16 від 21.12.2016 року; даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 13.04.2017 року; даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.04.2017 року.

Апеляційні доводи сторони захисту щодо наявності застарілих захворювань у ОСОБА_10 , які унеможливлюють нормальне функціонування правої руки, що в свою чергу свідчить про неможливість нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 в зазначений потерпілим спосіб (висновок спеціаліста кафедри судово-медичної експертизи Харківської медичної академії післядипломної освіти від 19.01.2018 №02/18), спростовуються висновком судово-медичної експертизи №1554-А/16 від 21.12.2016 року, в якому зазначено, що наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею.

Тупі тверді предмети бувають з обмеженою контактувальною поверхнею (наприклад, молоток) та необмеженою переважною поверхнею, коли поверхня травмувального засобу, значно перебільшує контактуючу ділянку тіла людини (наприклад, дошка, підлога, стіна або ґрунт у разі падіння зі значної висоти).

Отже, висновком судово-медичної експертизи №1554-А/16 від 21.12.2016 року встановлено, що наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею, тобто з контактувальною поверхнею, яка не перевищує контактуючу ділянку тіла людини, і механізм утворення тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_11 в цілому не суперечить способу їх нанесення, на який вказує потерпілий у ході проведення слідчого експерименту від 19.12.2016 року, тобто потерпілий зазначав, що обвинувачений наніс йому пару ударів кулаком в праву частину підборіддя, коли він впав на лівий бік на асфальт.

Що стосується апеляційних доводів сторони захисту, стосовно даних оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України», які були отриманні на підставі Ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2018 року про надання тимчасового доступу до речей та документів, захистом було отримано деталізацію за номером телефону НОМЕР_2 , який належить свідку ОСОБА_13 , в період з 00 год. 00 хв. 11.12.2016 року по 00 год. 00 хв. 12.12.2016 року в друкованому (паперовому) вигляді, згідно з яким 11.12.2016 року о 16:39 вказаний номер телефону рахувався за базовою станцією за адресою: АДРЕСА_2 , що на думку сторони захисту свідчать про неможливість ОСОБА_13 бути свідком нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на території ТЦ «Барабашово», оскільки ОСОБА_13 знаходився в цей час в іншому місці.

Колегія суддів, звертає увагу, що вказані відомості свідчать лише про знаходження вказаного номеру телефону в зоні дії базової станції за адресою: м. Харків, вул. Електровозна, 99, а не знаходження безпосередньо самого ОСОБА_13 фізично по вул. Електровозній.

При цьому, сам свідок ОСОБА_13 при допиті пояснив, що свій мобільний телефон з вказаним номером він віддав дружині.

Таким чином, сама по собі деталізація за вказаним номером телефону не є належним доказом того, що свідок ОСОБА_13 не був на місці події у вказаний час при спричиненні обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів розцінює позицію обвинуваченого такою, як спосіб уникнути відповідальність за скоєне.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, за вчинення ним кримінального злочину - це спроба ввести суд в оману та в подальшому уникнути покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого та доводи його захисника про те, що судом невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_10 спростовуються показаннями потерпілого, свідків, висновками судово-медичної експертизи та письмовими доказами, дослідженими судом, визнаних судом належними і допустимими, а їх сукупність достатньою для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Судом першої інстанції було враховано характер, ступень суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який є працездатним, приватним підприємцем, не судимий, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується задовільно, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 також врахував вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, вказані дані про особу, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що обвинувачений повинен нести покарання у виді обмеження волі та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого та необхідністю призначення покарання у виді обмеження волі.

Покарання, яке обвинуваченому призначено судом за злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки обмеження волі, при санкції цієї статті від виправних робот на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років, є посереднім покаранням, яке суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 , і на думку колегії суддів, вказане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується апеляційних вимог представника потерпілого про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_22 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 130546 грн. 65 коп., та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., оскільки судом першої інстанції були допущенні порушення процесуального та матеріального права щодо розв`язання цивільного позову, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, під час вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування потерпілого у комунальному закладі охорони здоров`я та моральної шкоди суд першої інстанції керувався вимогами кримінального та цивільного законодавства.

Потерпілий ОСОБА_11 в ході судового провадження заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 130 546, 65 грн.

Виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, судом було встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому були спричинені вищевказані тілесні ушкодження, внаслідок чого останній знаходився на стаціонарному лікуванні 12 днів, згідно випискою з медичної картки (т. 1, а.с. 52).

В якості доказів на підтвердження понесених витрат на лікування потерпілим було надано копії чеків на придбання медикаментів. Однак вказані квитанції надані ним на суму 4 083,18 грн.(том 1 а.с. 49-51).

Що стосується апеляційних вимог представника потерпілого стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані вимоги закону, за переконанням колегії суддів, в повній мірі були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру стягнутої моральної шкоди, отже апеляційні вимоги представника потерпілого не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів погоджується з розміром відшкодування матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 і підстав для скасування чи зміни вироку у цій частині, за доводами апеляційної скарги представника потерпілого не вбачає.

Так, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції не порушив норми матеріального та процесуального права, та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції обвинуваченого та представника потерпілого слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді