Справа № 509/6503/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року смт. Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001884 від 26.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Доброолександрівка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, українця за національністю, не працює, має середню освіту, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.06.2016 року за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 05.01.2019 року з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям терміну покарання, судимість у встановленому законом порядку не знято та не погашено,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.11.2019 до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області звернулась потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо системного домашнього насильства з боку її сина - обвинуваченого ОСОБА_4 , з яким вона мешкає однією сім`єю на протязі тривалого часу.

Так, 05.10.2019 року приблизно о 14:00 год. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку по відношенню до своєї матері потерпілої ОСОБА_5 , в ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство.

Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на протязі тривалого часу мешкав в одному домоволодінні зі своєю матір`ю потерпілою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , з якою веде спільний побут, при цьому власником житла є саме потерпіла ОСОБА_5 .

На протязі 2019 року потерпіла ОСОБА_5 неодноразово зверталася до органів національної поліції України, із заявами щодо домашнього насильства з боку свого сина обвинуваченого ОСОБА_4 , тобто умисного вчинення насилля психологічного характеру, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_5 була завдана шкода психічному здоров`ю, відповідно ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП.

За результатами розгляду Овідіопольським районним судом Одеської області протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 068281 від 08.09.2019 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 010927 від 09.10.2019 року за ч 2 ст. 173-2 КУпАП, та протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 010627 від 11.06.2019 року за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні домашнього насилля щодо його матері ОСОБА_5 .

Як слідує із матеріалів, кожного разу окремо, а саме 11.06.2019 року приблизно о 13:00 год., 08.09.2019 року приблизно о 21:00 год. та 09.10.2019 року приблизно о 17:00 год, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин, провокував словесний конфлікт, в ході якого діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинював відносно своєї матері ОСОБА_5 психологічне насильство у вигляді словесних образ і приниження гідності останньої, тому Левадного було визнано винним у скоєнні ряду адміністративних правопорушень передбачених ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП домашнього насильства відносно матері ОСОБА_5 , що з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, виразилось в систематичному домашньому насиллі психологічного характеру обвинуваченого ОСОБА_4 по відношенні до матері потерпілої ОСОБА_5 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ст.126-1 КК України, як вчинення умисного систематичного психологічного насильства щодо своєї матері, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальне правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчиненого ним злочину. У вчиненому щиро розкаявся.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку із зайнятістю на роботі, обставини справи та докази, які в ній є, нею не оспорюються, не заперечує та визнає не доцільним досліджувати докази по справі. Також в заяві потерпілої зазначено, що вона розуміє, що на випадок визнання судом не доцільності дослідження доказів, вона буде позбавлена можливості оскаржувати вказані обставини в апеляційному суді. Цивільний позов потерпілою не заявлено.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як вчинення умисного систематичного психологічного насильства щодо своєї матері, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 не працює, має середню освіту, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, станом на час вчинення даного кримінального правопорушення мав не зняту та не погашену судимість за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.06.2016 року за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України, згідно якого ОСОБА_4 засуджено до 3 років позбавлення волі, звільнений 05.01.2019 року з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям терміну покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом встановлено, що злочин передбачений ст. 126-1 КК України за даним обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Овідіопольським районним судом Одеської області від 24.03.2021 року, згідно з яким останній засуджений за ч.2, ч.3 ст. 185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.
У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілої, якою не заявлено цивільний позов, що свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, особу винного, його сімейний стан, наявність не погашеної та не зятої судимості, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст.126-1 КК України слід призначити у межах мінімальної санкції даної статті у виді позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 03 грудня 2020 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1