Справа № 751/284/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/218/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шестовиця Чернігівського району Чернігівської області, громадянину України, не одруженому, не працюючому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 березня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який, суд не встановив, ризики, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням процесуальних обов`язків, передбачених п. 5 ч. 2-9 ст. 194 КПК України.

Окрім викладу судових рішень Європейського Суду з прав людини та цитування положень Кримінального та Кримінального процесуального законів, аргументує тим, що заявлені прокурором ризики, через тривалість його перебування під вартою (понад 14 місяців) зменшилися та зникли. Відсутність роботи та родини не можуть бути визнані такими виключними обставинами, які обґрунтовують його тримання під вартою

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні на даний час відсутні. Вказуючи в ухвалі про тяжкість кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, ризик його переховування від органів досудового розслідування та ризик здійснення незаконного тиску на свідків та потерпілу, суд жодним чином не обґрунтував, у чому саме проявляються такі ризики та чим вони підтверджуються.

Так, він має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, до затримання працював, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, що виключає ризик його переховування від слідства та суду. Впливати на свідків та потерпілу він не матиме можливості, оскільки вказані особи проживають в м. Чернігові, вони вже надали свої показання, що свідчить про відсутність вказаного судом та прокурором ризику необхідності вливати на них.

Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превелює над принципом поваги до свободи особистості. Щодо нього, такий суспільний інтерес відсутній.

Вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю буде достатнім, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили про скасування ухвали суду пом`якшення запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував характер обвинувачення, яке пов"язане із сексуальним насильством щодо малолітньої особи, із застосуванням фізичного насильства, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується як особа, що зловживає алкогольними напоями, не працює, раніше допускав порушення закону, проживає один за місцем реєстрації.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про які вказує обвинувачений, якщо цього вимагає суспільний інтерес. У даному провадженні такий інтерес полягає саме у забезпеченні нормального фізичного та психологічного розвитку дітей.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, які з плином часу не зменшилися та не зникли.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин справи, даних щодо особи обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, у нього наявні негативні соціальні звички, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_10