КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2829/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000894 за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м.Києва від 15 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської обл., громадянина України, раніше не судимого, працюючого водієм у ТОВ «Роял Конгрес» , розлученого, ніде не зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 15 квітня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином задоволено.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 27 898 грн. (Двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім грн.) матеріальної шкоди та 100 000 грн. ( Сто тисяч грн.) моральної шкоди.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 3758,30 грн. (Три тисячі сімсот п`ятдесят вісім грн., 30 коп.) витрат на проведення судових експертиз.
Вироком вирішено питання речових доказів.

Як зазначено у вироку, 3.10.2020 приблизно о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Форд-Мондео», н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Г. Наумова, зі сторони вул. Бахматська в напрямку перехрестя з вул. Корсунською в м. Києві.

Рухаючись у вказаному напрямку, він наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на перехресті вул. Г. Наумова та вул. Корсунською в м. Києві, позначеного інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України.
В цей час, попереду, в межах першої (крайньої правої) смуги попутного напрямку руху, перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом, зупинився невстановлений в ході досудового розслідування маршрутний автобус, з метою надання переваги в русі пішоходу ОСОБА_9 , яка рухалась в межах пішохідного переходу, справа наліво, відносно напрямку зазначених транспортних засобів. >

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3 та п. 18.4 Правил дорожнього руху України:
- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- підпункт «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 18.4 якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Форд-Мондео», н.з. НОМЕР_1 , маючи об`єктивну змогу виявити попереду себе нерегульований пішохідний перехід, позначений інформаційно-вказівними дорожніми знаками «5.35.1, 5.35.2 - «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1, а також невстановлений в ході досудового розслідування маршрутний автобус, який зупинився перед пішохідним переходом в сусідній смузі, надаючи перевагу в русі пішоходу ОСОБА_9 , будучи зобов`язаним зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого, створюючи небезпеку для руху, а також загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований на перехресті вул. Г. Наумова та вул. Корсунської в м. Києві, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , спричинивши їй тілесні ушкодження.
В результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження, відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, епідуральної гематоми над правою лобною часткою, пневмоцефалії справа, переломів зовнішньої та внутрішньої пластин лобної пазухи справа з крововиливом в пазуху та в клітини решітчастого лабіринту, перелом передньої стінки правої гайморової пазухи з крововиливом в пазуху, підшкірної гематоми м`яких тканин обличчя; травма правої гомілки та стопи у вигляді уламкового перелому середньої третини великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелому кортикального шару малогомілкової кістки в області епіфізу (дистального), рваної рани тильної поверхні стопи; численні садна тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3 та п. 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події і її наслідків.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та погоджуючись із кваліфікацією злочинних дій обвинуваченого, прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. На підставі ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування зазначених вимог, прокурор зазначає, що у порушення вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд жодним чином не вмотивував своє рішення не призначати додаткове покарання обвинуваченому, а тому вважає, що вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того в апеляційній скарзі прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 вказує на те, що згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Зважаючи на обставини дорожньо-транспортної пригоди, визнаними судом доведеними, саме неуважність водія призвела до наслідків у виді завдання тілесних ушкоджень за відсутності інших факторів, проте на думку прокурора Святошинський районний суд м. Києва, ухвалюючи незаконне рішення не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, залишив за межами своєї уваги характер допущеного винним порушення Правил дорожнього руху України. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення законодавчих приписів обвинуваченим через неуважність.

В апеляційній скарзі, прокурор також зазначає, що конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе, а тому жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було, прокурор вважає, що оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, необхідним є застосування стосовно ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюється, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не обґрунтовані та не підтверджені допустимими і належними доказами з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження і не можуть бути визнані достатніми для скасування вироку суду першої інстанції та спростовуються матеріалами провадження, поскільки при ухваленні вироку та призначенні покарання ,суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив під час судового розгляду в суді першої інстанції всі обставини справи, врахував тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання. Вказані доводи апеляційної скарги прокурора враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому.

Так, призначаючи покаранняобвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до ст.12, 25 КК України, до необережного тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який щиро кається у скоєному, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює на посаді водія у ТОВ «Роял Конгрес» з 15 жовтня 2015року, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням ст. 75,76 КК України, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та його поведінку, як до так і після вчинення злочину, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у мотивувальній частині вироку суд жодним чином не вмотивував своє рішення не призначати додаткове покарання обвинуваченому є необґрунтованим та спростовується матеріалами провадження, оскільки суд зазначив, що ОСОБА_7 працює водієм у ТОВ «Роял Конгрес» та позбавлення його права керувати транспортним засобом фактично потягне за собою втрату роботи та врахував позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка не наполягала на суворості призначеного покарання ОСОБА_7 , а тому колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортним засобом.

А тому, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, враховуючи наведені вище обставини, не можуть бути визнані обґрунтованими і служити підставами для скасування вироку суду та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, шляхом призначення вказаного додаткового покарання.

Не відносяться до таких обставин і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не прийнято до уваги суспільну небезпеку вчиненого правопорушення та його наслідки, оскільки ці обставини і слугували підставами для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання в межах, встановлених в санкції вказаного закону.

При апеляційному розгляді прокурором не надано будь-яких нових доказів та не заявлялось клопотання про дослідження наявних в кримінальному провадженні доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо призначеного покарання, а тому без безпосереднього дослідження доказів суд апеляційної інстанції позбавлений можливості визнати доводи апеляційної скарги законними та обґрунтованими.

Крім того, колегія судді вважає за необхідно зазначити, що відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є обов`язковим, а тому його незастосування судом при певних обставинах не може служити підтвердженням неправильного застосування кримінального закону в змісті положень ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м.Києва від 15 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0000894 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4