Справа № 455/1323/21
Провадження № 1-кп/455/239/2021
ВИРОК
Іменем України

12 жовтня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000178 від 05.06.2021 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Березенщина Васильківського району Київської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше судимого: 02.04.2010 вироком Апеляційного суду Київської області за ст.115 ч.2 п.10, ст.152 ч.4, ст.185 ч.1, ст.70, ч.5 ст.72 КК України до дванадцяти років позбавлення волі, звільненого 08.04.2021 з ДУ «Снігурівська виправна колонія №5» по закінченню терміну відбування покарання,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислав Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , 05.06.2021 близько 03:00 год., перебуваючи в АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, через відчинене вікно, проникли в середину Опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів м.Хирів, що розташований за адресою: м.Хирів вул.Гоголя, 6 Самбірського району Львівської області, де з приміщення актового залу викрали два динаміки марки «PRO-ВIG» моделі JB15L, з кабелем марки «SOUND STAR 2x1», вартістю 10944,00 гривень, чим спричинили Опорному закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів м. Хирів матеріальну шкоду на вказану суму.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням в інше приміщення.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням в інше приміщення.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення визнали повністю та підтвердили обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначили, що розуміють і не оспорюють формулювання та характер пред`явленого їм обвинувачення, правову кваліфікацію їх дій за ч.3 ст.185 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважають достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що у зазначений в обвинувальному акті час, впродовж дня він працював на роботі, після закінчення роботи, разом із обвинуваченим ОСОБА_4 , пішли у місто щоб купити спиртне. В нічний час, побачивши у приміщенні школи відчинене вікно, вони проникли у дане приміщення школи, звідки викрали два динаміки. Кожен з них взяв собі по одному динаміку. Свій динамік він забрав до себе на роботу. На наступний день, повернувшись на роботу йому повідомили, що з цього приводу відкрито кримінальне провадження. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює наслідки своїх дій, просить суд суворо його не карати та не призначати йому до реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що у зазначений в обвинувальному акті час, він разом із ОСОБА_3 , побачивши у приміщенні школи відчинене вікно, проникли у дане приміщення школи, звідки викрали два динаміки. Свій динамік він викинув на території школи. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює наслідки своїх дій, просив вибачення у представника потерпілого, просить суд суворо його не карати.

Представник потерпілого ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні показала, що 05.06.2021 їй повідомили про те, що хтось проник у приміщення Опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів м.Хирів. Прийшовши на місце, вона, зокрема побачила відчинені двері у актовому залі, де виявила відсутність двох динаміків, один з яких в подальшому виявили на території біля приміщення школи. Зазначила, що жодних претензій до обвинувачених не має, оскільки один із динаміків їм повернутий, інший зберігається у ВП в якості речового доказу, обвинувачені щиро розкаюються у вчиненому, тому просила суд обвинувачених суворо не карати та призначити їм мінімально можливе покарання.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині визнали повністю, вони та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених, представника потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ними змісту обставин злочину, добровільності та істинності їх позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного злочину доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що їх дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом визнається рецидив злочину.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше судимий за умисні особливо тяжкі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, був звільнений по закінченню терміну відбування покарання, також враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він є особою молодого віку, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), у наркологічному кабінеті на обліку не перебуває, знаходиться під наглядом лікаря-психіатра КНП «Васильківська Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує висновок судово-психіатричного експерта №104 КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня м.Львів» від 18.08.2021 згідно якого на даний час ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждає, за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, у період інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій, а також бере до уваги те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховуються дані про його особу, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, також враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він є особою молодого віку, має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, також враховується його характеристика за місцем проживання, стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України рецидив злочину, та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Також, при призначені покарання суд враховує думку представника потерпілого ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні просила суд обвинувачених суворо не карати та призначити їм мінімально можливе покарання.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України чи застосування положень ст.75 КК України суд не вбачає, з огляду на таке.

Так, ст.69 КК України вимагає наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, однак у даному кримінальному провадженні такі обставини не встановлені.

Крім того, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування ст.69 чи ст.75 КК України суд враховує особу винного ОСОБА_3 , який раніше судимий за умисні, зокрема особливо тяжкі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, був звільнений по закінченню терміну відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став, безвідповідально поставився до власних вчинків, продовжив протиправну поведінку і повторно, через незначний проміжок часу після звільнення від відбування покарання, вчинив умисний злочин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Разом з тим, враховуючи особу винного ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, є особою молодого віку, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, і відповідно до ст.75 КК України, вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням, з покладення на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок відповідно до вимог ст.124 КПК України слід стягнути в рівних частках з обвинувачених на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, та запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, з урахуванням призначеного виду покарання, з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити.

Керуючись ст.ст.100, 124, 349, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного ОСОБА_3 покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 15 червня 2021 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто з 15 червня 2021 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 залишити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази: два динаміки марки «PRO-ВIG» моделі JB15L з кабелем марки «SOUND STAR 2x1»: один з яких повернуто на зберігання директору ОЗЗСШ 1-3 ступенів м.Хирів, - вважати такий повернутий власнику; другий разом з кабелем, що знаходиться в камері зберігання речових доказів ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області згідно квитанції №1133 повернути власнику - Опорному закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів м.Хирів.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в рівних частках, на користь держави судові витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи на загальну суму 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок, тобто по 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 05 копійок з кожного.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченим та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1