Справа215/7201/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

Учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в м.Кривому Розі кримінальне провадження № 0000026 від 09 серпня 2021року, стосовно,

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Хлібодарське Біляївський район Одеської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , кухаря взводу забезпечення, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч. 3 ст. 406, ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2020 рокуОСОБА_4 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову військову службу до лав Збройних Сил України, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №294 від 05.11.2020 (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині за адресою:АДРЕСА_2 , на посаді машиніста компресора другого відділення взводу механізації шляхо відновлювальної роти, а з 03.08.2021 на посаді кухаря взводу забезпечення, у військовому званні солдата.
У цій же військовій частині на посаді машиніста екскаватора другого відділення взводу механізації шляхо відновлювальної роти, згідно наказу командира частини № 164 від 26.06.2020 (по стройовій частині) ОСОБА_6 у військовому званні солдата, призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 25 червня 2020 року.

За військовим званням і посадою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у відносинах підлеглості не перебувають.

Згідно зі ст.24 ч.1 п.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 з 14 липня 2020 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

08 серпня 2021 року ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та інші військовослужбовці, знаходились в своєму ліжку, перебуваючи в спальному приміщені третього поверху казарми військової частини НОМЕР_1 , згідно розпорядку відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

08 серпня 2021 близько 22 год. 00 хв. після відбою особового складу, між солдатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який лежав на сусідньому ліжку, виникла словесна суперечка.

Почувши словесну суперечку, яка виникла між солдатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у солдата ОСОБА_4 , ліжко якого знаходилось неподалік, виник злочинний умисел порушити закріплений у Статуті внутрішньої служби Збройних Сил України порядок взаємовідносин між військовослужбовцями, за відсутності між ними відносин підлеглості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день, близько 22 год. 10 хв., перебуваючи в спальному приміщені третього поверху казарми, під час словесної суперечки між солдатами строкової служби ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , під час якої ОСОБА_4 , в порушення зазначених вимог Статутів Збройних Сил України, у присутності інших військовослужбовців, діючи з метою продемонструвати свою уявну перевагу та завдати фізичний біль останньому, підійшовши ззаду та знаходячись на відстані приблизно 1 метра від ліжка ОСОБА_6 , який лежав на правому боку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, хоча і не бажав, але свідомо припускав їх настання, тобто діючи у формі непрямого невизначеного умислу, завдав відкритою долонею лівої руки одного удару по лівому підребер`ю ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черева з розривом селезінки та явищами внутрішньочеревної кровотечі, що потребувало оперативного втручання (видалення селезінки), які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи №2615е від 11.10.2021.

Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 406 КК України порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, за відсутності між ними відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки; ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, щоспричинило втрату органу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав в повному обсязі, пояснив, що приблизно о 22.00 год. прийшов в спальне приміщення після чергового наряду та готувався до відпочинку. Почувши суперечку між солдатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішив їх припинити та, підійшовши до солдата ОСОБА_6 , який лежав у спальному ліжку, яке знаходиться поруч з його ліжком, завдав останньому одного удару у міжребір`я. У скоєному щиро кається, з потерпілим помирилися, завдану шкоду компенсував у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочинах, погодився з усіма обставинами вчинених ним діянь, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо всіх встановлених обставин, суд, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Але разом з тим, суд не дивлячись на визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 у повному обсязі, не погоджується з кваліфікацією слідчим інкримінованого обвинувачену злочину за ч.1 ст.121 КК України, оскільки обвинуваченому інкриміновано злочин за спеціальною нормою статті 406 КК України, з огляду на те, що обвинувачений є військовослужбовцем, порушення статутних відносин за відсутності відносин підлеглості, та за кваліфікуючою ознакою ч.3 цієї статті, настання тяжких наслідків у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, тому додаткової кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України не потребує, тому як умисні дії обвинуваченого та наслідки таких дій, за відсутності інших кваліфікуючих ознак, повною мірою охоплюються ч.3 ст.406 КК України, як спеціальною нормою, яка підлягає застосуванню у даному випадку.

На підставі вищевикладеного, судом установлено винуватість обвинуваченого в кримінальному правопорушенні за ч.3 ст.406 КК України за ознаками порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, за відсутності між ними відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки.

При призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують і пом`якшують покарання обвинуваченому.

Згідно зі ст. 12 КК України, злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 , є тяжким злочином.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , є військовослужбовцем строковою служби у званні "солдат", строк якої закінчується 28.12.2021, з професійно-технічною освітою, не одружений, раніше не судимий, характеризується добре т.2 а.с.38-44.

Обставинами, які, згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд вважає його щире каяття в скоєному, відшкодування збитків, що підтверджується розпискою потерпілого. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд призначає обвинуваченому покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння з його сторони нових кримінальних правопорушень, в межах мінімального розміру санкції інкримінованої обвинуваченому статті зі звільненням від покарання на підставі статті 75 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід по даному кримінальному проваджені у виді тримання під вартою було обрано 10.08.2021, та втратив свою дії 03.12.2021.

Питання про долю речових доказів і наданих до суду документів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.373-376 КПК

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим за ч.3 ст.406 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 ч.1 п.1-2, ч.3 п.2 КК України ОСОБА_4 від покарання звільнити з випробувальним терміном 1 рік, зобов`язавши в період визначеного іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку за виключенням підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися відповідно до положень ст.349 ч.3 КПК України.

Суддя: