Дата документу 13.09.2021 Справа № 325/70/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/70/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1131/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жовтневе Приазовського району Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, одружений, маючий на утриманні чотирьох дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4249 грн. 70 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 300000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 100000 грн.
Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь потерпілої ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 11893 грн. 70 коп.
Скасовано арешт, накладений на автомобіль ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 .
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

16 листопада 2020 року, приблизно о 21.00 годині, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не маючи права керування транспортними засобами, керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з НОМЕР_1 і перевозив в якості пасажирів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , рухався по автодорозі між смт. Нововасилівка та смт. Приазовське з боку смт. Нововасилівка зі швидкістю близько 150 км/год, чим перевищив максимально дозволену швидкість за межами населеного пункту, та безпечну швидкість за умовами видимості проїзної частини.

На шляху прямування на відстані приблизно 3,9 км від дорожнього знаку 5.45 «Нововасилівка» водій ОСОБА_14 у зв`язку із зниженням уваги і реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну самовпевненість, маючи технічну можливість уникнути ДТП, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, змінив напрямок руху ліворуч, відхилився від прямолінійного руху, та виїхав на ліве узбіччя, після чого застосував маневр відвороту праворуч, втратив керування автомобілем, допустив його виїзд за межі проїзної частини, перекидання і наїзд на дерево.

В результаті дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ОСОБА_13 , який сидів на задньому пасажирському сидінні, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 2.1, 2.9, 12.6, 12.9, 12.2, 10.1 ПДР України, а саме:

- п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

- п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

- п. 12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год»;

- п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»;

- п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення пунктів 2.9 і 10.1 Правил дорожнього руху України, вчинене водієм ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що за результатами судового розгляду дослідженими доказами підтверджується лише подія ДТП.
Так, обвинувачений у суді першої інстанції повідомив, що після вживання пива нічого не пам`ятає, а прийшов до тями тільки в лікарні.
Доказом того, що саме ОСОБА_7 перебував за кермом автомобіля в момент ДТП є виключно показаннями свідка ОСОБА_12 , який є зацікавленою особою, тому що також був в автомобілі та цілком міг перебувати за кермом, а показання щодо перебування за кермом ОСОБА_7 дав виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Звертає увагу, що сестра обвинуваченого не була допитана судом в частині того, хто був за кермом автомобіля, коли обвинувачений, потерпілий та свідок виїжджали від її домоволодіння після вживання пива.
Також незрозумілим є те, що під час огляду місця події сторона обвинувачення отримала зразки (змиви) з керма автомобіля, ручки водійського сидіння, пасажирської дверної ручки та ручки КПП, але жодне дослідження змивів не проводилось, що свідчить про неповноту та упередженість досудового розслідування та судового розгляду.
Вважає, що сказані обставини свідчать про наявність сумнівів з приводу доведеності вини обвинуваченого поза розумним сумнівом, але суд першої інстанції належним чином доводи сторони захисту з цього приводу не перевірив.
Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Від потерпілого ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що допитаний під присягою свідок ОСОБА_12 у повному обсязі підтвердив обставини ДТП та факт перебування самого обвинуваченого за кермом автомобіля, жодних сумнівів в його показах іншими доказами не викликано. Крім того, сам обвинувачений пояснив, що ніколи за кермо власного автомобіля інших осіб не підпускав. Свідок ОСОБА_12 пояснив, що хоча й має посвідчення водія, але автомобіля та навичок керування транспортним засобом не має. До того ж, обвинувачений раніше неодноразово керував транспортним засобом у стані сп`яніння. У суді було встановлено, що автомобіль рухався зі швидкістю близько 150 км/год, і особа без навичок керування не зможе їхати з такою швидкістю. Зазначає, що допит сестри обвинуваченого не має доказового значення. Просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу без доповнень.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що суд дослідив всі докази та зробив їм належну оцінку, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є вірною, а його вина підтверджується показаннями свідка, який прямо вказав на обвинуваченого, а також висновком експертизи.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що обвинувачений не вжив ніяких заходів для відшкодування заподіяної шкоди, продовжує порушувати ПДР, керує скутером без права керування, здійснює моральний тиск на потерпілу мати загиблого.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що вирок суду є законним та мотивованим, а винуватість обвинуваченого повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлені та визнані судом першої інстанції доведеними обставини з приводу події кримінального правопорушення, зокрема часу, місця та безпосередньо факту дорожньо-транспортної пригоди, наслідків від вчинення кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого, а також винуватість саме водія автомобіля ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , у вчиненні даного кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оспорюються, а її доводи фактично зводяться до того, що ОСОБА_7 міг і не перебувати за кермом автомобіля ВАЗ у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи, що сторона захисту не оскаржувала зазначені вище обставини, то суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок в частині висновків суду та доводів апеляційної скарги щодо того, хто саме керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , в момент ДТП.

Перевіривши оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, свідка та дослідженими у судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі.
Відповідно до наявного в матеріалах провадження технічного запису та журналу судового засідання від 16 лютого 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 у суді показав, що 16 листопада 2020 року він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вживав вдома пиво. Потім приблизно о 17.30-18.00 год. вони на автомобілі ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 , яким він володіє на підставі довіреності, поїхали до його сестри. По дорозі зустріли ОСОБА_13 , який поїхав з ними. За кермом був він, ОСОБА_12 сидів попереду, а ОСОБА_13 позаду. Приїхавши до сестри, він разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_15 випив пиво, скільки він не пам`ятає. Після цього, він нічого не пам`ятає, та прокинувся вже в лікарні. Додатково повідомив, що він вже кілька років керує автомобілем, не маючи водійського посвідчення, раніше він сідав за кермо після вживання спиртних напоїв та притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 50-52).

Проте, після постановлення обвинувального вироку та призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 виклав позицію, яка зводилась до того, що можливо, в момент ДТП, за кермом автомобіля ВАЗ 2108 перебував не обвинувачений ОСОБА_7 , а свідок ОСОБА_12 .
Апеляційним судом перевірено такі доводи сторони захисту, і враховуючи показання обвинуваченого, які без жодних сумнівів доводять, що кримінальне правопорушення вчинив саме ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту від притягнення до кримінальної відповідальності та уникнення покарання.

У суді першої інстанції обвинувачений вину визнав у повному обсязі, самостійно надав логічні та послідовні пояснення з приводу обставин, які передували дорожньо-транспортній пригоді, підтвердив факт вживання ним алкогольних напоїв, а також те, що саме він у той день керував автомобілем ВАЗ 2108, а тому вказані показання жодним чином не виглядають надуманими та такими, що надані з метою обмовити себе, і сумнівів у їх правдивості у колегії суддів, так само, як і у суду першої інстанції, не викликають.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що 16 листопада 2020 року він був вдома у ОСОБА_18 , вони разом вживали пиво. Потім, приблизно о 19.00 годині вони, взявши із собою пиво, на автомобілі ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_18 , і який належить останньому, поїхали до сестри ОСОБА_18 . По дорозі вони зустріли ОСОБА_13 та запропонували поїхати разом з ними, на що той погодився. За місцем мешкання сестри ОСОБА_18 вони разом вживали пиво. У результаті вживання алкоголю було видно, що ОСОБА_18 був в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього була порушена координація рухів та він нерозбірливо розмовляв. Повертались вони приблизно о 21.00 годині на тому ж автомобілі, за кермом був ОСОБА_18 , ОСОБА_13 сидів позаду, а він спереду на пасажирському сидінні. На ділянці дороги біля смт. Нововасилівка автомобіль почав зміщуватись вліво, він подивився в цей час на панель приладів і побачив, що швидкість була приблизно 160 км/год. Не доїхавши до лівого узбіччя, ОСОБА_18 викрутив кермо направо, і тоді автомобіль вилетів у правий кювет, перевернувся та врізався в дерево. Після ДТП він вибрався з машини, ОСОБА_18 був у неадекватному стані і потім втратив свідомість. ОСОБА_13 придавило, і його вже витягали медичні працівники. Додатково повідомив, що раніше були випадки, коли ОСОБА_18 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, зокрема приїжджав до матері свідка із запахом алкоголю, і свідок це бачив особисто.

Підстав не довіряти показанням вищевказаного свідка, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведений до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку свідка, які заслуговують на увагу.

Показання свідка ОСОБА_12 у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки він переконливо повідомив про обставини ДТП, його пояснення повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого та дослідженими судом першої інстанції документами.

У суді першої інстанції також був допитаний потерпілий ОСОБА_9 , показання якого, на переконання колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки про обставини ДТП йому нічого відомо не було.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані стороною обвинувачення документи, а саме: протокол огляду місця ДТП від 16 листопада 2020 року, схему та фототаблицю до нього; лікарське свідоцтво про смерть № 942-М від 17 листопада 2020 року; висновок експерта № 942-М від 29 грудня 2020 року; висновок експерта № 19-243 від 10 грудня 2020 року; висновок експерта № 19-248 від 26 листопада 2020 року; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 97 від 17 листопада 2020 року; результат токсикологічного дослідження № 74 від 17 листопада 2020 року (а.с. 99-112, 120, 123-129, 133-139, 143-148, 149, 167), яким зробив обґрунтовану оцінку, а вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 у момент ДТП керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з НОМЕР_1 , порушив вимоги пунктів 2.9, 10.1 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП та наслідками, що настали.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини, і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, свідок ОСОБА_12 надав суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин ДТП, його показання повністю узгоджуються з показаннями допитаного у судовому засіданні самого обвинуваченого та іншими дослідженими доказами.

Переконливих підстав для обмови свідком ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено.

Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання цього свідка повністю узгоджується, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань свідка ОСОБА_12 , їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у ОСОБА_12 мотивів для обмови ОСОБА_7 (особливо враховуючи, що вони товаришували один з одним) повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань свідка ОСОБА_12 , які не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з версією сторони захисту, викладеною в апеляційній скарзі,

Колегія суддів також враховує позицію свідка ОСОБА_12 , яка полягає в тому, що він, як безпосередньо після вчинення вказаної події, так і на стадії досудового розслідування та протягом судового розгляду, категорично надавав абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин ДТП, повідомляв про факт того, що автомобілем керував обвинувачений ОСОБА_7 .

Такі самі обставини у суді першої інстанції повідомляв і сам обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечував факт керування транспортним засобом, ніколи не висував версію про керування автомобілем свідком ОСОБА_19 , не просив допитати будь-яких свідків, які могли б підтвердити вказану обставину.

На користь такої версії сторони захисту, окрім іншого, також жодним чином не свідчить те, що раніше обвинувачений вже керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та притягався за це до адміністративної відповідальності, що підтвердив як обвинувачений ОСОБА_7 , так і свідок ОСОБА_12 .

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, нездійснення допиту сестри обвинуваченого не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки безпосереднім свідком події вона не була, в автомобілі ВАЗ 2108 у момент ДТП не перебувала, тому не могла достовірно знати про те, хто саме перебував за кермом цього транспортного засобу на час ДТП.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись і з доводами апеляційної скарги з приводу неповноти та упередженості досудового розслідування у зв`язку з тим, що сторона обвинувачення не проводила ніяких слідчих дій та досліджень змивів з керма автомобіля, ручки водійського сидіння, пасажирської дверної ручки та ручки КПП, оскільки орган досудового розслідування, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у тому числі, під час збирання доказів.

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи сторони захисту про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4