Справа № 308/5833/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.01.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та інших учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/485/21, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 (далі - слідчий), погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 (далі - прокурор) та накладено арешт на квартиру за реєстраційним АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження нею.
З матеріалів судового провадження убачається, що 06 жовтня 2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно. В обґрунтування вимог слідчий посилається на те, що 26 червня 2017 року була оформлена спадщина на основі заповіту ОСОБА_9 , стосовно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і як наслідок вищевказана квартира стала належати на праві власності ОСОБА_10 . Також перед смертю ОСОБА_9 було оформлено договір дарування на початку 2014 року, який оформляв нотаріус ОСОБА_11 23.05.2018, за словами ОСОБА_10 , останній зустрівся зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_12 , в піцерії біля її роботи, а також біля нотаріальної контори, де працює нотаріус ОСОБА_11 , та дружина просила скласти заповіт на вищевказану квартиру на їхню спільну доньку ОСОБА_7 , а також підчас розмови розпивали з нею алкогольні напої. Після цього ОСОБА_12 запропонувала зайти до нотаріуса ОСОБА_11 , яка працювала поруч у будівлі та оформити заповіт, й сказала що цей нотаріус її знайомий. ОСОБА_10 стверджує, що договір дарування не підписував, і був у стані алкогольного сп`яніння. За цим фактом було порушено два кримінальні провадження за № 0004061 та № 0001773, у яких знаходяться необхідні документи для призначення почеркознавчої експертизи. Крім, цього документи, які стосуються вказаної події знаходяться і в нотаріуса ОСОБА_11 . У клопотанні також вказується на те, що метою арешту майна є збереження квартири як речового доказу. З огляду на те, що вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення, яке може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також на те, що 17 березня 2021 року вказане майно, відповідно до ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом, слідчий просить накласти арешт на квартиру за реєстраційним АДРЕСА_1 .
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що у клопотанні конкретизовано підстави та мета накладення арешту на вказане майно. Так, слідчим доведено, що квартира, за реєстраційним АДРЕСА_1 виступає предметом кримінального правопорушення, яке може бути використаним, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення - кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а відтак має значення речових доказів у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. В ухвалі також вказується на те, що метою накладення арешту на майно є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів квартири за реєстраційним АДРЕСА_1 , що у клопотанні наявне обґрунтування необхідності арешту майна. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає. Беручи до уваги наведене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 стверджує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що матеріали за клопотанням не містять постанову про визнання майна, на яке накладено арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні. На думку апелянта, вказане майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки воно перебуває у приватній власності ОСОБА_10 на законних підставах, не містить і не може містити на собі будь-яких слідів злочину та не може бути предметом кримінального правопорушення. Адвокат ОСОБА_6 зазначає, що слідчим суддею не мотивовано на підставі чого він дійшов висновку про доведеність слідчим необхідності арешту майна, а також наявності ризиків, передбачених ст. 170 КПК України. Апелянт звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що квартира набута злочинним шляхом, а арешт накладено фактично лише на підставі протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 . Окрім того, адвокат вважає, що в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на докази, що підтверджували би факти, викладені ОСОБА_10 у протоколі допиту, такі як експертизи, протоколи слідчих експериментів. На думку апелянта, слідчим суддею не надано оцінку тому, що факт ніби то шахрайських дій з належною ОСОБА_7 квартирою вже був предметом досудового розслідування у рамках кримінальних проваджень за № 0004061 та № 0001773, про стадію та результат розслідування слідчий не пояснив суду під час розгляду клопотання. На переконання апелянта, оскаржуваною ухвалою обмежено можливості власниці майна у законний спосіб володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно - квартиру, за реєстраційним АДРЕСА_1 , - слідчим суддею були взяті до уваги вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Як убачається із приєднаних до клопотання матеріалів, слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 17.03.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000343 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у ході якого досліджуються обставини заволодіння шляхом шахрайських дій квартирою, яка належить ОСОБА_10 .
У ході розслідування встановлено, що 26 червня 2017 року була оформлена спадщина на основі заповіту ОСОБА_9 , стосовно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і як наслідок вищевказана квартира стала належати на праві власності ОСОБА_10 . Також перед смертю ОСОБА_9 було оформлено договір дарування на початку 2014 року, який оформляв нотаріус ОСОБА_11 . За словами ОСОБА_10 , 23.05.2018 він зустрівся із своєю колишньою дружиною ОСОБА_12 , в піцерії біля її роботи, а також біля нотаріальної контори, де працює нотаріус ОСОБА_11 , та дружина просила скласти заповіт на вищевказану квартиру їхню спільну доньку ОСОБА_7 , а також вони разом із дружиною розпивали алкогольні напої. Після цього, ОСОБА_12 запропонувала зайти до нотаріуса ОСОБА_11 , яка працювала поруч у будівлі, та оформити заповіт, й сказала що цей нотаріус її знайомий. ОСОБА_10 стверджує, що договір дарування не підписував, і був у стані алкогольного сп`яніння. За цим фактом було порушено два провадження за № 0004061 та № 0001773, у яких знаходяться необхідні документи для призначення почеркознавчої експертизи. Крім цього, документи, які стосуються вказаної події знаходяться і в нотаріуса ОСОБА_11 .
Наведені в клопотанні обставини підтверджуються і доданими до клопотання матеріалами, а саме інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. п. 7-8), копією договору дарування частки у праві власності на квартиру (а. с. 9-10), копією листа Директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради від 22.04.21 (а. с. 12), копією протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 (а. с. 13-15).
Відповідно до постанови слідчого від 18.03.2021 квартира за реєстраційним АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність накладення арешту на квартиру з метою забезпечення збереження її як речового доказу в кримінальному провадженні та проведення органом досудового розслідування відповідних експертиз у кримінальному провадженні.
Беручи до уваги вищенаведене, колегія судів також погоджується і з висновком слідчого судді про те, що вказане у клопотанні майно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям та існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення. При цьому, колегія суддів бере до уваги і те, що вказане вище майно, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі для забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.
Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про накладення арешту на майно квартиру, з метою належного забезпечення потреб досудового розслідування, у тому числі й для забезпечення можливості органу досудового розслідування провести всі необхідні слідчі дії з указаним майном, а також запобіганню передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України ризикам.
При цьому, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.
Також апеляційний суд вважає, що стороною захисту не доведено можливості настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, і вважає, що слідчим суддею належним чином враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки воно перебуває у приватній власності ОСОБА_10 на законних підставах, не містить і не може містити на собі будь-яких слідів злочину та не може бути предметом кримінального правопорушення, - апеляційний суд, з огляду на наведене вище, відхиляє як такі, що не спростовують висновків слідчого судді, які покладено в обґрунтування необхідності накладення арешту на квартиру шляхом заборони відчуження та розпорядження нею.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не мотивовано на підставі чого він дійшов висновку про доведеність слідчим необхідності арешту квартири, а також наявності ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, у тому числі й змістом оскаржуваної ухвали, яка апеляційним судом визнається законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Із цих підстав, доводи про те, що: матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що квартира була набута злочинним шляхом; арешт накладено фактично лише на підставі протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 ; в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на докази, що підтверджували би факти, викладені ОСОБА_10 у протоколі допиту, такі як експертизи, протоколи слідчих експериментів; слідчим суддею не надано оцінку тому, що факт ніби то шахрайських дій з належною ОСОБА_7 квартирою вже був предметом досудового розслідування у рамках кримінальних проваджень за №0004061 та №0001773, про стадію та результат розслідування слідчий не пояснив суду під час розгляду клопотання; оскаржуваною ухвалою обмежено можливості власниці майна у законний спосіб володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на квартиру та не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання слідчого. При цьому колегія суддів зазначає, що право користування квартирою не обмежено, оскільки слідчим суддею питання у цій частині не вирішувалось.
При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів також зазначає, що саме з метою перешкоджання намірам відчужити майно у незаконний спосіб та недопущення інших протиправних дій щодо вказаного майна, на таке необхідно накласти арешт, оскільки існування таких ризиків підтверджується матеріалами кримінального провадження.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується.
Отже, вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вищезазначене майно.
Тому, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення якісного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення і не вбачає підстав для її скасування.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянтом не заявлялось обґрунтованих клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, в тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги та спростовували б висновки слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_13 , та накладено арешт на квартиру за реєстраційним АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження нею, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: