ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/657/21 Справа № 706/321/21 Категорія: ст.331 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Севастянівка Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.11.2021, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні 27 вересня 2021 року ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.11.2021, включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою закінчується 29.09.2021, ризики які були встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують на даний час існувати, в зв`язку із чим суд вважав за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою на шістдесят днів, що фактично виключило можливість задоволення клопотання останнього та його захисника стосовно зміни запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що оскаржувана ухвала є не обґрунтована, ухвалена з порушенням норм КПК України, а обраний запобіжний захід є занадто суворим, тоді як інший, більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання і реєстрації обвинуваченого, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти вчиненню ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом невірно тлумачиться рішення Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991.

Зазначає, що посилання судом на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України нічим не підтверджено.

Також вважає, що твердження прокурора про причетність ОСОБА_8 до вчинення тяжкого злочину підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності не відповідає дійсності та вимогам рішень Європейського суду, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б прямо вказували на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, а те, що він був на місці вчинення злочину не доводить його вини у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При цьому місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції враховано, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, об`єктом якого виступає життя особи та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

З дня надходження до суду обвинувального акту, судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою ОСОБА_8 закінчується 29.09.2021, тоді як ризики, які слугували підставою для обрання тримання під вартою, продовжують існувати, що вказує на повну недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

При цьому, місцевий суд вважав, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризикам, раніше врахованим судом під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та забезпечити виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків, оскільки на думку суду, обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб, пов`язаних з досудовим слідством у справі, а також ухилятися від явки до суду, в зв`язку із чим суд прийшов правильного висновку про неможливість застосування до останнього іншого (альтернативного) запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать його належної поведінки та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків.

За таких умов обрання обвинуваченому ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованим та невиправданим.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про те, що посилання судом на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України нічим не підтверджено, є безпідставними та які спростовуються матеріалами кримінального провадження і наведеними вище обставинами, так як відносно ОСОБА_8 продовжують існувати ризик переховування від суду, оскільки у разі визнання останнього винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. Тож під загрозою майбутнього призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду.

Отже, застосування та пролонгація запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданою мірою обмеження прав обвинуваченого, оскільки дане обмеження є необхідним для запобігання можливості обвинуваченого продовжувати протиправну діяльність.

Колегія суддів погоджується з врахуванням місцевим судом при розгляді питання щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тяжкості та обсягу обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. З врахуванням чого доводи апелянта про те, що судом невірно тлумачиться рішення Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, тому що навпаки сама лише тяжкість інкримінованого злочину не можуть бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою - є неприйнятними.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Не підлягають до задоволення доводи сторони захисту щодо відсутні доказів, які б прямо вказували на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, оскільки зазначені доводи не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду в межах вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу та які мають бути перевірені в ході судового розгляду самого кримінального провадження судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, безпідставними є доводи захисника ОСОБА_7 про те, що оскаржувана ухвала є не обґрунтована, ухвалена з порушенням норм КПК України, а обраний запобіжний захід є занадто суворим, оскільки зазначені доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки місцевий суд, продовжуючи ОСОБА_8 даний запобіжних захід врахував норми КПК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, про що вмотивовано зазначив в оскаржуваному рішенні.

Тоді як наявність постійного місця реєстрації та проживання обвинуваченого, на думку колегії суддів, є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як про те зазначає апелянт, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2021 року, якою щодо ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.11.2021, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді