Справа № 185/845/19
Провадження № 1-кп/185/84/21
У Х В А Л А

20 грудня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 21 серпня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 342 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Зазначив про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, також зазначив про можливість перешкоджання іншим чином.
На підтвердження існування вказаних ризиків прокурор зазначив, що ОСОБА_5 перебував у розшуку, переховувався від органів досудового розслідування, не мав офіційного джерела доходів, тому для проживання були кошти, отримані від злочинної діяльності, при спробі затримання вчинив опір. Також зазначив, що відсутність офіційного джерела доходів та вищевказані обставини свідчать про схильність обвинуваченого до незаконної діяльності. Також прокурор вказав, що обвинувачений за місцем реєстрації не проживав, вживав заходів для приховування свого місце знаходження. Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на рішення ЄСПЛ просили змінити запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання дідуся і бабусі в с. Межиріч, вказавши на відсутність ризиків та тривалість перебування обвинуваченого під вартою.

Прокурор заперечував щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, вказавши, що під час проведення обшуку за адресою, щодо якої захисник просить домашній арешт речей обвинуваченого не було виявлено, а учасники обшуку зазначили, що не контактують з обвинуваченим.

Вислухавши думки сторін, зокрема, обвинуваченого та його захисника, розглянувши питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так суд зважає на те, що зазначені прокурором ризики про переховування від суду та незаконний вплив на свідків все ще мають місце, виходячи з обставин пред`явленого обвинувачення, враховуючи ухилення ОСОБА_5 від затримання, оголошення у розшук та переховування від органів досудового розслідування, що підтверджено також і дослідженими в судовому засіданні матеріалами. Щодо такого ризику, як вплив обвинуваченого на свідків, то у даному кримінальному провадженні не всі свідки допитані та існує необхідність у їх допиті. Враховуючи, що анкетні дані свідків містяться в матеріалах кримінального провадження, доступ до яких наявний у сторін кримінального провадження, у ОСОБА_5 буде наявна об`єктивна можливість незаконно впливати на них. Суд констатує, що допитані в судовому засіданні свідки повідомили, що мали розмову з обвинуваченим по телефону і їм він зазначав, що тримається під вартої через їх покази. Таким чином, існування вказаних ризиків і досі не втратило своєї актуальності та не спростоване стороною захисту.
Як встановлено, продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, з огляду на його переховування від органу досудового розслідування, ухилення від затримання та перебування в розшуку.
Суд, окрім тяжкості кримінального обвинувачення, враховує роль, у виконанні якої обвинувачують ОСОБА_5 , враховує вищевказані підтверджені ризики та приходить до висновку, що вищевказані обставини разом з даними про особу обвинуваченого свідчать на користь позиції сторони обвинувачення.

Так, тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою - на даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу зараз втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути такою, яка може ухилитися від суду.

Суд здійснює правосуддя з урахуванням засад кримінального судочинства, які, зокрема, вимагають як дотримання розумних строків, так і повного, всестороннього та об`єктивного дослідження доказів. Так, дійсно судом було досліджено всі письмові та електронні докази, але водночас зараз здійснюється допит свідків. Також з вже досліджених матеріалів НСРД слідує, що обвинувачений фактично не проживав за місцем реєстрації в с. Межиріч.
Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд вважає, що жоден із альтернативних триманню під вартою запобіжний захід, на даному етапі кримінального провадження, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки обвинувачений ухилявся від досудового розслідування. Даний ризик з плином часу не втрачає своєї актуальності, оскільки загрожує досягнення завдань кримінального судочинства, закріпленим в ст.. 2 КПК України
Тому, з метою виключення вищевказаних ризиків, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою та відмовити у зміні запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України зважає на те, що обвинувачення висунуто за ч. 2 ст. 342 КК України, яка передбачає наявність опору. Опір полягає в активній поведінці із застосуванням фізичного впливу щодо потерпілого.

Таким чином, суд вважає за можливе не визначати розмір застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 342 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 16.30 год. 17 лютого 2022 року.
Строк дії ухвали до 17 лютого 2022 року.
Відмовити у клопотанні захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом того же строку з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3