УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2022 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3

обвинувачений - ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000846 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи тяжкість злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду та вчинити інший злочин, здійснювати тиск на свідків, які ще не допитувалися.

Обвинувачений, захисник не заперечували проти клопотання прокурора.

Вирішуючи клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п.1-5 ч.1ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні та наявність ризиків на існування яких посилається сторона обвинувачення, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду.

В розумінні Кримінального кодексу України інкриміновані ОСОБА_4 злочини є умисними нетяжким та тяжким злочинами. Щодо суспільної небезпеки, суд приходить до висновку, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України має високий ступінь суспільної небезпеки, а за ч. 2 ст.309 КК України підвищений ступінь суспільної небезпеки.

За даним кримінальним провадженням суд враховує, що у відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 стала наявність обґрунтованої підозри у можливої причетності ним до скоєння умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який представляє велику суспільну небезпеку, та скоєння злочину щодо незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а підставою для продовження дії запобіжного заходу є наявність обвинувального акта, відповідно до якого він продовжує обвинувачуватися у вчиненні зазначених злочинів, за що законом передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років із застосуванням вимоги ч. 1 ст.70 КК України.

На думку суду, вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На теперішній час, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд враховує обсяг пред`явленого останньому обвинувачення, приймає до уваги, що обвинувачений, не працював та не має на утриманні дітей, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, він, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, скоювати інші злочини, здійснювати тиск на потерпілого та свідків за даним кримінальним провадженням які ще не допитувалися у разі знаходження ОСОБА_4 на волі.

Ця обставини, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Досліджуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-178,183,199, 331,350,369,371,372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.309 КК України, строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України - до 23 квітня 2022 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити потерпілому для відома, а уповноваженій службовій особі Державної установи виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України для виконання.

Відповідно до п. 1-1 ч.2 ст. 395 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1