Дата документу 19.10.2021 Справа№ 937/6347/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/6347/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/763/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який не працює, одружений, має неповну середню освіту, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
08 липня 1998 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ст.17, ч.3 ст.81, ч.3 ст.81, ч.3 ст.81, ст.44, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з конфіскацією майна;
03 липня 2003 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.ч.2,3 ст.185,ч.2 ст.289, ст.70 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці;
18 серпня 2003 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ст.ст.70, 71 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;
18 лютого 2004 року Мелітопольським районним судом за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;
25 січня 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
23 грудня 2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186,ч.4 ст.70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. Ухвалою Вільнянського районного суду від 30 грудня 2014 року замінено невідбуту частину покарання на строк 3 роки 5 місяців 23 дні більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на той самий строк. Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року звільнений на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, строк невідбутого покарання 2 роки 5 місяців 15 днів;
20 вересня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. 21 листопада 2018 року звільнений з Оріхівської виправної колонії на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, строк невідбутого покарання 6 місяців 27 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .
Прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від01 лютого 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до вимог ст.75 КК України,звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до вимог ч.1 ст.76 КК України, ухвалено покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 місяці.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи щодо ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, належним чином не в достатній мірі врахував особу обвинуваченого, який має не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку.
Крім того, апелянт вважає, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не піддавав свої суспільно-небезпечні діяння критичній оцінці, не засуджував свою протиправну поведінку, не проявляв жалю з приводу вчиненого, не бажав виправити ситуацію, що склалася, а тому посилання суду при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на таку обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, є безпідставним.
Згідно з вироком суду, 20 червня 2020 року, в період часу з 13 години 14 хвилин по 13 годину 18 хвилин, Лелі СП., знаходячись в приміщені магазину «Єва», розташованого за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Університетська, 4/6, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з полиці парфумерії таємно викрав парфумовану жіночу воду «Ланвін Еклат де Нюі ТЕСТЕР», об`ємом 100 мл, вартістю 528 гривень 69 копійок, яка перебувала на балансі товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» магазин «ЄВА», після чого з викраденим майном з місця події зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «РУШ» магазин «ЄВА» майнову шкоду на зазначену суму.
Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, та є обґрунтованими.
Із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому, з огляду на вимоги ч.1 ст.404 КПК України, оскаржуваний вирок суду в цій частині колегією суддів не переглядається.
Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням фактичних обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 найсуворішого виду покарання позбавлення волі, на строк, наближений до мінімального, передбачений законом за вчинення вказаного злочину.
При цьому, свої висновки в цій частині суд першої інстанції не вмотивував належним чином.
Крім того, дійшовши висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України, суд взагалі не навів для цього будь-якого обґрунтування, та не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 не працює, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, раніше до обвинуваченого двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення, але він продовжував вчиняти умисні злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та про підвищену суспільну небезпеку.
За таких обставин, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та такими, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.
З урахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,413,420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Враховуючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, в т.ч. те, що останній раніше неодноразово судимий в т.ч. за аналогічні злочини; наявність обставин, що пом`якшують покарання, вказаних у вироку суду, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції необґрунтовано враховано таку обставину, що пом`якшує покарання, як щире каяття, є безпідставними, оскільки наявність такої обставини підтверджується матеріалами провадження, окрім того ця обставина вказана і в самому обвинувальному акті.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів
ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та засуджено, в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці.
Строк відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку у виконання.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3