Дата документу 02.09.2021 Справа № 334/2770/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2770/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1531/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської обл., громадянина України, який є особою з інвалідністю 3-ї групи, не одружений, не має на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
08 вересня 2006 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі - звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки;
06 квітня 2007 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, 18 листопада 2008 року умовно-достроково звільнений з невідбутим строком 10 місяців 2 дні;
08 листопада 2010 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185, ст.69, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. 24 листопада 2010 умовно - достроково звільнений з невідбутим строком 5 місяців 25 днів;
28 січня 2013 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
21 січня 2014 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського районного суду від 28 січня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць;
22 липня 2014 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Нікопольського районного суду від 21 січня 2014 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці;
05 грудня 2014 року Марганецьким міськрайонним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Нікопольського районного суду від 22 липня 2014 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. 03 листопада 2016 року звільнений за відбуттям покарання; 02 березня 2017 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.2 ст. 5 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
12 травня 2017 року Нікопольським районним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Нікопольського районного суду від 02 березня 2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. Звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
14 лютого 2018 року Марганецьким міськрайонним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського районного суду від 12 травня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць;
04 серпня 2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за переднім вироком суду від 14 лютого 2018 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці. На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано з 22 липня 2019 року по день вступу вироку у законну силу;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 12 жовтня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, який виконувати за адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків передбачених п. 9 ч.5 ст.194 КПК України
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що недоцільно було продовжувати обвинуваченому запобіжний захід на стадії судового слідства у виді тримання під вартою.
Самим важливим аргументом для зміни запобіжного заходу є незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявність в нього невиліковних хвороб та відсутність адекватного лікування, діагностики та медичних фахівців в установі ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор».
Ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_6 стороною обвинувачення не підтверджуються.
ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом зі своїм повнолітнім сином, з яким веде сумісне господарство та має міцні родинні стосунки. Має рідного брата, з родиною якого підтримує зв`язок, має стабільний дохід у вигляді пенсії по інвалідності; має позитивну характеристику з місця проживання; наміру переховуватися від правосуддя не має, заінтересований в скорішому встановленню істини по справі; інших ризиків, які виключають можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором в клопотанні не наведено.
На думку сторони захисту, застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у виді домашнього арешту цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, наведеним у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
Ухвалою суду від 08 червня 2021 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту у вищезазначеному кримінальному провадженні.
Ухвалою суду від 28 липня 2021 року об`єднано кримінальне провадження справа №334/2770/21 провадження 1-кп/334/683/21 на підставі обвинувального акту №0002638 від 22 вересня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та кримінальне провадження справа №335/4911/21 провадження №1-кп/335/561/2021 на підставі обвинувального акту №0002700 від 21 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в одне провадження; призначено об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Судове провадження у справі триває.
Ухвалою суду від 23 червня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою задоволено та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів до 22 серпня 2021 року включно.
12 серпня 2021 року до суду електронною поштою надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого. Адвокат посилається на відсутність законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового або суду, у останнього є постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає разом з повнолітнім сином, з яким веде сумісне господарство та має міцні родинні стосунки, крім того, обвинувачений підтримує зв`язок з родиною брата, має стабільний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, через погіршення стану здоров`я та наявність у обвинуваченого тяжких, хронічних невиліковних хвороб, має потребу проходити обстеження для призначення курсу лікування, має позитивну характеристику з місця проживання, наміру переховуватись від правосуддя не має, заінтересований у скорішому встановленню істини по справі. Також захисник вказує на те, що прокурором не доведені ризики незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків та повторного вчинення кримінальних правопорушень, та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який виконувати за адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 . Проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечувала.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечував, звернувся до суду з усним клопотанням про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та не відпали. ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за умисні злочини, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нових умисних тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не має місця проживання на території міста Запоріжжя, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити нове кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, які ще не допитні. Більш того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 клопотання прокурора ОСОБА_7 підтримав, в задоволенні клопотання захисника просив відмовити, оскільки вважає, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вчиняти нові злочини, про що свідчить вчинення ним злочинів через незначний проміжок часу після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання захисника підтримав, просив змінити йому запобіжний захід, проти задоволення клопотання прокурора заперечував.
Представник потерпілого ОСОБА_10 підтримала думку прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, представника потерпілих, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, які є тяжкими злочинами.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово (10 разів) судимий, до нього застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням, він неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, проте останній належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти корисливі злочини проти власності, на теперішній час обвинувачується у вчиненні одразу після відбуття покарання декількох тяжких злочинів; не має місця проживання на території міста Запоріжжя, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, розгляд провадження ще триває.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Обставини, на які посилається сторона захисту - щодо наявності у обвинуваченого місця реєстрації та проживання, родинних зв`язків, отримання пенсії по інвалідності тощо, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку,передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Оскаржуваною ухвалою від 12 серпня 2021 року продовжений строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 12 жовтня 2021 року, тобто на строк, що перевищує 60 днів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити прийняте рішення на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 10 жовтня 2021 року.
В подальшому питання щодо запобіжного заходу щодо обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.
При апеляційному розгляді обвинувачений повідомив, що має проблеми зі здоров`ям, проте, належного лікування в умовах СІЗО не отримує. На вказану заяву колегія суддів вважає за необхідне відреагувати в порядку ст.206 КПК України, шляхом постановлення відповідної ухвали.
Разом з цим, відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження (в тому числі наданих при апеляційному розгляді захисником) немає.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 жовтня 2021 року включно, змінити в частині строку дії оскаржуваної ухвали.
Визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 10 жовтня 2021 року.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4