Справа № 204/6772/19
Провадження № 1-кп/204/156/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001579 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказала, що на даний час встановлено достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обвинувачений раніше є неодноразово судимим, останній раз: 26.02.2016 року Бабушінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією майна, 27.03.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання, тобто має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, крім того, на теперішній час ОСОБА_6 є також обвинуваченим у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувальний акт щодо якого перебуває на розгляді у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська. Також, ОСОБА_6 будь-яких осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи невідворотність покарання, за яке законом передбачене виключне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, а метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Таким чином, встановлені достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, не має місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого. Також, за попереднім вироком, а саме: вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 року, ОСОБА_6 засуджено за фактом вчинення незаконного заволодіння 21 транспортним засобом, що відповідно до ч. 3 ст.88 КПК України, свідчить про наявність усталеної звички обвинуваченого ОСОБА_6 на вчинення кримінальних правопорушень, з метою власного збагачення, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі кримінальні правопорушення. Таким чином, обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність вищевказаних ризиків, вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, належну поведінку обвинуваченого та запобіганню вищевказаних ризиків. Також, з моменту обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , до теперішнього часу, не встановлено будь-яких доказів або підстав, які свідчать про зменшення ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Вважає, що прокурором зазначені ризики втратили свою актуальність. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки. Для нього важливо не вчиняти новий злочин, а саме побути з родиною. Ця справа немає жодної суспільної небезпеки. Немає жодних доказів вини її підзахисного. Просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, підтримує захисника, просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки бажає побути біля своєї сім`ї. У нього немає закордонного паспорта, він не збирається тікати, або вчиняти будь-які нові кримінальні правопорушення.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 грудня 2021 року включно.
До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.
Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Водночас, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому найбільш суворого запобіжного заходу, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак на даний час ризики значно зменшились і прокурором не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України» від 15.12.2016 року).
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб, які б знаходились на його утриманні не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання. Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70, 75 КК України ОСОБА_6 засуджений до позбавлення волі строком 4 роки з іспитовим строком 3 роки, а вже 08.09.2010 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч.2, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 298, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 року був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією майна. 27.03.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання. На сьогодні обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України, який, згідно обвинувачення вчинений 03.08.2019 року, тобто трохи більше, ніж через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі. Також, на розгляді в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Тому, хоча існують ризики, передбачені п. п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, вагомість таких ризиків значно зменшилась у порівнянні із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та запобіганню такого ризика може забезпечити інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то суд, вважає за можливе його задовольнити, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.

На думку суду, застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним та призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, суд не позбавлений можливості вирішити питання про взяття під варту в порядку виконання вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179,181,183,193,194,197,331,369,371,372,376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.
Змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 06 лютого 2022 включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово не покидати приміщення будинку розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає; прибувати до суду за першою вимогою; заборонити спілкування зі свідками сторони захисту та обвинувачення.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти в залі суду.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Копію ухвали направити начальнику відділення поліції за місцем виконання запобіжного заходу, для виконання, відповідно до норм ст. 181 КПК України.
Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1