ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

апелянта ОСОБА_6 ,

розглянула 15 листопада 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, та зобов`язання вчинити певні дії.

Як вбачається з матеріалів провадження, 21.10.2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_6 , в якій він просить зобов`язати уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_6 про вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.366 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що заявник 11.10.2021 року звернувся до ТУ ДБР у м. Мелітополі із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину, передбаченого ст.366 КК України з боку командира роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 щодо внесення у протокол про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_6 , неправдивих відомостей та просив провести досудове розслідування, надавши йому копію витягу з реєстру досудових розслідувань та визнавши потерпілим у кримінальному провадженні.

До теперішнього часу відомості про кримінальне правопорушення не внесені до ЄРДР та розслідування не розпочато. Його заява в порушення вимог ст.214 КПК України не була внесена до ЄРДР у передбачені законодавством строки, що є порушенням кримінального процесуального законодавства.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, та зобов`язання вчинити певні дії.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення містить лише суб`єктивну впевненість особи у неправомірних діях службової особи під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, що не може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.214 КПК України. На час розгляду заяви ОСОБА_6 у уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Мелітополі були відсутні підстави для внесення її до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість скарги та відсутність підстав для її задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не погоджуючись із оскаржуваним рішенням суду, вважає ухвалу слідчого судді незаконною, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що його заява до органу досудового розслідування містить всі необхідні відомості для внесення відомостей до ЄРДР, однак відомості до ЄРДР до теперішнього часу внесені не були, що є порушенням кримінального процесуального законодавства.

Вказує, що відносно нього командиром роти ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 складено протокол, в який внесено неправдиві відомості про те, що нібито він відмовився надати документи, які посвідчують особу та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, однак протокол не складався в його присутності, для ознайомлення та підпису не надавався, акт фіксації відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння не містить даних про час складання акту. Також зазначає, що після поранення в зоні АТО він взагалі не вживає алкогольні напої. Вважає, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді, зобов`язати орган досудового розслідування внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягав на її задоволенні.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення у межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

При цьому колегія суддів зауважує, що в ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування. З цього приводу слід аналізувати заяви, повідомлення щодо наявності у них конкретних фактів, які б давали підстави вважати наявними ознаки кримінального правопорушення.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.4,5 ч.5 ст.214 КПК України.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Згідно ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Колегія суддів приходить до висновку, що аналіз положень КПК України та Положень про порядок ведення ЄРДР дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК України, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК України).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя районного суду дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, щодо невнесення відомостей за його заявою про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що 11.10.2021 року ОСОБА_6 звернувся до ТУ ДБР у м. Мелітополі із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину, передбаченого ст.366 КК України з боку командира роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 та просив провести досудове розслідування, надавши йому копію витягу з реєстру досудових розслідувань, та визнавши потерпілим у кримінальному провадженні.
В заяві ОСОБА_6 зазначено, що відносно нього командиром роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення, в який внесено неправдиві відомості про те, що нібито він відмовився надати документ, який посвідчує особу та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Протокол не складався в його присутності, для ознайомлення та підпису не надавався. Крім того, невірно зазначено місце складання протоколу, не зазначені повні данні про особу, акт фіксації відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння не містить даних про час складання акту.
Однак, до теперішнього часу відомості про кримінальне правопорушення не внесені до ЄРДР та розслідування не розпочато.

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року, згідно п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Таким чином, бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, може мати місце лише у разі:
- надходження заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до суб`єкта, який наділений повноваженнями вносити дані до ЄРДР (відповідно до ч.4 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення). Однак слід додатково наголосити, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань;
- наявності у заяві, повідомленні інформації, яка може свідчити про вчинення кримінального правопорушення (для початку досудового розслідування достатньою є мінімально необхідна кількість таких ознак: суспільна небезпечність і протиправність (ознаки правопорушення) та об`єкт і об`єктивна сторона (ознаки складу правопорушення). Разом з тим, відомостями про кримінальне правопорушення можна вважати інформацію про подію, яка може бути предметом кримінально-правової оцінки, або про діяння, яке виглядає як суспільно-небезпечне і протиправне;
- невнесення відомостей за заявою, повідомленням, які надійшли уповноваженому суб`єкту і містять ознаки кримінального правопорушення, протягом 24 годин.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно встановив, що вказані ОСОБА_6 обставини не утворюють склад злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, або будь-якого іншого кримінального правопорушення та не містять дій, що свідчать про службове підроблення командиром роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_6 . Отже, в скарзі ОСОБА_6 відсутні, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення командиром роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.366 КК України, кримінальна відповідальність настає за умови складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Документ, який є предметом цього кримінального правопорушення - це передбачена законом матеріальна форма одержання, зберігання, використання і розповсюдження інформації, яка має юридичне значення, шляхом фіксації її на папері, магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці, дискеті або іншому носії.
Офіційними є документи, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств, установ, організацій будь-якої форми власності, які посвідчують конкретні факти і події, що мають юридичне значення, складені належним чином за формою і мають необхідні реквізити (штамп, печатку, номер, дату, підпис). Приватні документи також можуть бути офіційними, якщо вони складені, наприклад, нотаріусом, або якщо вони передані громадянином для зберігання або використання в державні, колективні чи приватні підприємства (наприклад, довіреність на одержання зарплати).
При встановленні ознак офіційного документа як предмета кримінального правопорушення слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
З об`єктивної сторони злочин може полягати у таких формах: внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; інше підроблення документів; складання завідомо неправдивих документів; видача завідомо неправдивих документів.
Проте, вказані ОСОБА_6 обставини, а саме невірно зазначені відомості про місце складання протоколу, неповні дані про особу, відсутність в акті фіксації відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, даних про час складання акту не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Фактично зміст заяви ОСОБА_6 про вчинення командиром роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, зводиться до незгоди зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, при складанні якого були порушені вимоги ст.251, ст.256 КУпАП, і не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення кримінального правопорушення. Тобто, доводи ОСОБА_6 будуються на припущеннях, які не підтверджуються будь-якими доказами.

Для таких випадків КУпАП передбачений інший порядок відстоювання свого права, а саме особа, відносно якої був складений протокол, може доводити невідповідність протоколу вимогам КУпАП в суді першої інстанції під час розгляду адміністративного матеріалу. В разі якщо буде доведено невідповідність протоколу вимогам КУпАП, то суд першої інстанції своєю постановою може закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, ані в судовому засіданні суду першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 не надав достатніх даних щодо вчинення командиром роти ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Зазначені заявником обставини провадження поряд із дослідженими матеріалами схиляють колегію суддів до переконання про вірність висновку слідчого судді стосовно відсутності відомостей, які б вказували на заявлене ОСОБА_6 суспільно-небезпечно діяння.

Положеннями ч.1 ст.2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Якщо у заяві чи повідомлені наведених вище даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В той же час, в скарзі не наведено таких фактичних даних на підтвердження того, що подане заявником повідомлення про кримінальне правопорушення містить достатні відомості про реальність конкретної події кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що подана до слідчого судді скарга не містить обґрунтування того, що існує бездіяльність, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей саме про кримінальне правопорушення в розумінні передбаченого Кримінальним кодексом України суспільно небезпечного винного діяння, вчиненого суб`єктом кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки, викладені у ній відповідають фактичним обставинам справи, а тому її слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4