Справа № 463/576/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/958/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 3 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Цивільний позов ОСОБА_6 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у відшкодування завданої моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч)грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання із речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 10.01.2021 о 21:50 год., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_6 , бризнув газовим балончиком в обличчя останнього після чого дерев`яним предметом (палкою) наніс удар по голові потерпілого, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження останньому у вигляді хімічного опіку рогівки і кон`юнктиви обох очей та забійної рани тім`яно-потиличної ділянки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком суду потерпілий подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 03.09.2021 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі вказує, що 15 000 гривень стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди не відповідають тим стражданням які потерпілий поніс з приводу погіршення стану здоров`я, втрати зору та не враховано судом, що після втрати зору він змушений витрачати кошти на дороговартісне лікування, яке може бути проведене тільки за кордоном в спеціалізовані клініці та організовувати по новому своє життя з урахуванням значного погіршення зору.

Також вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу є явно несправедливим через його м`якість. Оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання з врахуванням втрати потерпілим зору є невмотивованим та явно несправедливим та таким, що не відповідає засадам справедливості та розумності а розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає тяжкості перенесених потерпілим моральних страждань та необхідності влаштувати життя з врахуванням фактичної втрати зору.

Судом першої інстанції не правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження, невірно кваліфіковано дії обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за відсутності потерпілого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який висловився про законність та обґрунтованість вироку суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчинені вказаних кримінальних правопорушень, і суд першої інстанції роз`яснював учасникам судового розгляду положення ч.3 ст.349 КПК України, відтак доводи апеляційний скарги ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України , є безпідставними та необґрунтованими, потерпілий не в праві оскаржувати правильність кримінально правової кваліфікації дій обвинуваченого загалом.

Щодо призначеного судом покарання, то слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми, котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке є кримінальним проступком, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, та призначив покарання у межах санкції статті - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень). Дане покарання обвинуваченому ОСОБА_7 буде справедливим та достатнім, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України.

Щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , то потерпілий ОСОБА_6 , в зв`язку із нанесенням йому легких тілесних ушкоджень, просив суд стягнути з ОСОБА_7 відшкодування завданої йому моральної та матеріальної шкоди в розмірі 270 000 грн. Із змісту позовної заяви та пояснень потерпілого, наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що потерпілий не розмежовує та чітко не вказує, яку саме суму становлять матеріальні збитки, а яку відшкодування завданої моральної шкоди. Уточнив лише, що моральна шкода перевищує 50 тис. грн.

Підстави та порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями обвинуваченого регулюється ст.ст. 1166-1168 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування визначається судом.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, судом першої інстанції вірно враховано характер правопорушення, глибина фізичних і душевних страждань потерпілого, а також особа обвинуваченого. Оцінивши в сукупності викладені обставини, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди слід задоволити частково та стягнути з обвинуваченого в користь потерпілого ОСОБА_6 15000 грн.

В частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, цивільний позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки в порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України потерпілий не представив суду жодного доказу в підтвердження підставності розміру визначеного ним відшкодування. Надані суду документи не підтверджують факту понесення потерпілими матеріальних витрат.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції судовий розгляд у даній справі провів повно, дослідив усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається необґрунтованою.

У ході апеляційного провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 3 вересня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців до Касаційного кримінального суду ВС з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4