ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/15945/19-к відносно

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого неповнолітніх дітей 2009 та 2012 років народження, не працючого, інваліда 2 групи, не судимого, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правпорушення, передбаченного ч.2 ст.15 - ч.1 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

03.09.2019, приблизно об 17 годині 04 хвилин, перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 17/1, керуючись прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», яке вирішив викрасти.

В подальшому, в цей же час та у тому ж місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, упевнившись, що його дії залишаться непомітними для оточуючих, ОСОБА_12 взяв з полиць (вітрин) магазину та поклав до заздалегідь приготовленого пакету, що приніс із собою: п`ять коробок цукерок «Ferero Rocher», вагою по 200 г. кожна, загальною вартістю 600 грн., та дві плитки шоколаду «Chokolat Stella Organik», вагою по 100 г. кожна, загальною вартістю 182 грн..

Після чого, ОСОБА_12 із переліченою продукцією попрямував до виходу із супермаркету, обійшов касову зону, не розрахувавшись за товар, однак, в цей же час був помічений працівником супермаркету, коли проходив сигнальну раму, розміщену біля виходу із приміщення магазину, оскільки саме в цей момент вона спрацювала у наслідок того, що за товар не було проведено розрахунок. Працівник супермаркету звернувся до ОСОБА_12 з вимогою зупинитись, проте він, розуміючи, що його протиправні дії викриті працівником супермаркету та не бажаючи бути затриманим під час таємного викрадення чужого майна, почав тікати з місця вчинення злочину, не реагуючи на заклики охоронця магазину про необхідність зупинитись.

Відкрите заволодіння чужим майном не було доведено ОСОБА_12 до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий в ході переслідування охоронцем супермаркету.

На підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом були досліджені докази, джерелом яких були свідчення свідків, процесуальні документи.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що на початку вересня 2019 року він працював охоронцем в магазині «Сільпо», розташованому за адресою: м.Одеса, вул. Терешкової 17/1. В обов`язки його роботи входило слідкувати за порядком в магазині, та за покупцями, щоб вони не виносили неоплачений товар з магазину, під час роботи він був одягнений в форму працівника охорони. 3 вересня 2019 року, він перебував в залі магазину біля каси, його окликнув паркувальник, в зв`язку із тим, що рамка на виході з магазину подала звуковий сигнал. В цей час він побачив чоловіка, який вибіг на вулицю з магазину, тому він побіг за ним слідом. Під час переслідування цього чоловіка, він йому кричав та просив зупинитись, але цей чоловік на його вимогу не реагував. Він впевнений що чоловік його чув, так як відстань миж ними була не великою. Чоловік пробіг вздовж ринку по вул. Космонавтів, потім він почав перебігати дорогу через потік машин, в сторону парку, але зачепився за бордюр та впав, після він був ним затриманий. Далі по рації він викликав інших працівників магазину, а ті в свою чергу викликали службу охорони (групу швидкого реагування). В момент затримання при чоловіку був пакет в якому знаходились дорогі цукерки та імпортний шоколад. Поліцію викликав начальник охорони. Після приїзду співробітників поліції, вони повернулись разом з затриманим чоловіком до магазину. В приміщенні магазину чоловік надав покази співробітникам поліції. В магазині під час огляду речей що знаходились в пакеті, він бачив цукерки з цілісною упаковкою. Працівниками поліції був складений протокол огляду, який він підписав як понятий, зауважень до протоколу внього не було. Після затримання обвинувачений мовчав, факт крадіжки не заперечував, розрахуватись за товар не пропонував.

Відповідаючи на питання учасників судового засідання свідок пояснив, що обвинувачений саме та особа яку він переслідував та затримав, він не допускає можливості того, що хтось з співробітників магазину міг покласти якісь товари до пакету затриманого. Раніше з обвинуваченим він не знайомий, підстав для його оговору внього не має.

Свідок ОСОБА_14 в суді пояснив, що він працює паркувальником візків у магазині Сільпо. Його робоче місце знаходиться при вході до магазину. В день подій, дату яких він не пам`ятає, він знаходився біля турнікету та рамки контроля. Він почув звуковий сигнал рамки коли через неї пройшов раніше не знайомий йому чоловік. Він звернувся до нього з вимогою зупинитись, але останній вибіг з магазину. Він окликнув охоронця, повідомивши йому що чоловік покинув магазин з неоплаченим товаром, охоронець побіг за ним. Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що чоловік, на відстані біля 150 метрів, лежить на газоні біля парку і його тримає охоронець. Зміст пакету який був при цьому чоловіку він побачив вже в магазині, там були цукерки та шоколад.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_15 пояснив, що на час подій працював старшим охоронцем у магазині «Сільпо», обвинуваченого він раніше бачив, оскільки він інколи приходив до них в магазин. В 2019 році, точної дати він не пам`ятає, працівник магазину ОСОБА_16 , по рації доповів йому про скоєння крадіжки та затримання чоловіка. Прибувши на місце події, ОСОБА_17 додатково йому повідомив, що чоловік пробіг через контрольну рамку з товаром, охоронець побіг за ним, після чого чоловік впав, співробітники магазину викликали групу швидкого реагування та поліцію. Свідок повідомив, що був присутнім при огляді речей чоловіка та підписував протокол як понятий. В пакеті який був вилучений у затриманого чоловіка знаходились журнали, цукерки марки «Ferrero Rocher», кількість яких він не пам`ятає, та шоколад, які були запаковані, зацікавленою особою свідок себе не вважає. Після затримання цей чоловік підтвердив при співробітниках поліції, що пакет та речі, які знаходяться у ньому, належать йому.

Крім показів свідків сторони обвинувачення, судом були досліджені інші докази вчинення ОСОБА_12 інкримінованого злочину, а саме:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.09.2019;
- протокол огляду місця події від 03.09.2019 року з додатками фототаблиць;
- протокол огляду місця події від 18.09.2019 року з додатками фототаблиць;
- протокол огляду предмету від 09.09.2019 року з додатками фототаблиць;
- довідка ТОВ «Сільпо» про вартість товару;
Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Аналізуючи показання свідків обвинувачення, суд визнає їх логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами.
Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.
Крім вищеперелічених доказів, визнаних судом належними та допустимими, стороною обвинувачення були надані інші докази, а саме:
- протокол огляду документа від 09.09.2019 року, предметом якого є «CD диск», з записом з відеокамер внутрішнього спостереження приміщення магазину «Сільпо», розташованого за адресою: м. Одеса, вул.Героїв Крут, 17/1, який, відповідно до протоколу був наданий громадянином ОСОБА_18 .
Надаючи оцінку цьому доказу сторони обвинувачення, суд визнає цей доказ неналежними в зв`язку із неможливістю його використання для встановлення обставин, які мають значення для справи. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, можуть належати (серед інших) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні);
Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.
Для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо:
1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає;
2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур;
3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.
З`ясовуючи процесуальне походження цього доказу під час його дослідження у судовому засіданні, стороною обвинувачення не надано будь-якого розумного пояснення отримання цього доказу органом досудового слідства, даних про обставини створення цього запису та даних про особу, яка начебто надала цей доказ слідчому органу.
Вищевикладене, яке суд розглядає у взаємозв`язку з положеннями ст. 99 КПК України, дає суду підстави для висновків про недотримання слідчим правових процедур при копіюванні інформації з системи відеоспостереження та висновків про сумнівність наданої інформації з урахуванням відсутності даних про походження інформації, що міститься на цьому диску.
Згідно з ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
З огляду на викладене, суд визнає протокол огляду документа від 09.09.2019 року, предметом якого є «CD диск», з записом з відеокамер внутрішнього спостереження приміщення магазину «Сільпо», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 17/1 недопустимим доказом та вважає неможливим посилатися на цей доказ при ухваленні вироку.
Речові докази, залучені до матеріалів кримінального провадження під час досудового слідства, предметом дослідження у суді не були.
Судовий розгляд даного кримінального провадження, був проведений з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.
Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Аналіз вищенаведених показів свідків та досліджених документів, у їх сукупності, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого на вчинення замаху на грабіж випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні доведена повністю.
Висновки суду про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому діянні ґрунтуються перш за все на прямих доказах, якими є свідчення свідків. Оцінюючи показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , суд виходить з того, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження стороною захисту не надано і в суді не встановлено будь яких фактичних даних, які б стали підставою для сумніву в правдивості показань цих свідків. При цьому суд приймає до уваги, що до подій, що розглядаються у суді, свідки не були знайомі з обвинуваченим, не мали з ним будь-яких стосунків, неприязних відносин, тобто підстав для оговору обвинуваченого судом не встановлено. Будь-яких даних, які б негативно впливали на репутацію свідків в суді також не встановлено. Показання в суді свідки надавали с усвідомленням своєї відповідальності за надання завідомо неправдивих показань, показання вони надавали вільно, послідовно, без ознаків нещирості, на питання учасників судового засідання відповідали категорично. Оцінюючи показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на предмет їх достовірності, суд приймає до уваги, що ці показання свідків співвідносяться між собою та іншими доказами, визнаними судом належними та допустимими.
Беззаперечно визнаючи як одну із основоположних засад судочинства право особи не свідчити проти себе та відмовитись від надання показів, суд, одночасно із цим вважає, що відмова обвинуваченого надати пояснення щодо вилучення серед належних йому речей предметів крадіжки, виключає будь-яке інше розумне пояснення виявлення у ОСОБА_12 товару безпосередньо біля торгівельного закладу, ніж протиправне заволодіння цим товаром під час відвідування магазину.

Оцінюючи позицію ОСОБА_12 , який заперечував вчинення ним злочину при викладених в обвинувальному акті обставинах, суд сприймає таку позицію обвинуваченого як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.
Проаналізувавши доводи захисника обвинуваченого про невинуватість ОСОБА_12 , суд не вбачає в них будь-яких обґрунтованих даних, які б спростовували встановлені судом обставини чи свідчили про неналежність доказів сторони обвинувачення, які були прийняті судом до уваги при вирішення питання про винуватість ОСОБА_12 .
Таким чином, оскільки ОСОБА_12 з прямим умислом виконав всі дій, які вважав необхідними для доведення відкритого заволодіння чужим майном (грабіж) до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України.
При призначенні ОСОБА_12 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 50, 65 КК України.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Крім цього, при призначенні покарання суд приймає до уваги дані, які характеризують обвинуваченого, враховує, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 притягується вперше. Суд також враховує дані про стан здоров`я обвинуваченого та враховує, що обвинувачений має двох неповнолітніх дітей.
При призначенні покарання за незакінчений злочин суд, враховує ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
З огляду на викладене, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_12 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_12 можливо без ізоляції від суспільства, з призначенням йому умовного покарання у вигляді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_11 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст. 186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього зобов`язання.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_11 покласти на орган з питань пробації за місцем фактичного проживання обвинуваченого.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, зазначені у постанові слідчого від 09.09.2019 повернути власнику - ОСОБА_19 .
На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_20