1 із 4 Справа № 303/9349/21
Провадження №1-кп/303/998/21
Ухвала
22 грудня 2021 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Несвиж, Несвижського району, Мінської області, Республіки Білорусь мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України, раніше не судимого,
- обвинуваченого за частиною 3 статті 286-1 КК України,-
з участю сторін та учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
законного представника н/л потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8
представника н/л потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 03 грудня 2021 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК України.
Прокурор Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотання про обрання запобіжного заходу, у подальшому просила задоволити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК України у виді тримання під вартою.
Клопотання сторони обвинувачення мотивоване тим, що 01 серпня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до статей 276, 277 та 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, та якщо вони спричинили смерть потерпілого.
У вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Несвиж, Несвижського району, Мінської області, Республіки Білорусь мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, тимчасово не працюючий, раніше не судимий. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

2 із 4
Прокурор, покликається на те, що вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, перебуваючи на волі ОСОБА_3 може переховується від суду, розуміючи невідворотність покарання за вчинений ним тяжкий злочин. Так-як частина 3 статті 286-1 КК передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Так, у статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Також, зазначила, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків кримінального провадження. Зокрема, на свідків, які вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме на свідка ОСОБА_11 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , а також на свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.
Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, свідомо знехтував інтересами суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, що в свою чергу потягло за собою тяжкі наслідки, у вигляді загибелі ОСОБА_14 та отриманням тілесних ушкоджень неповнолітнім потерпілим ОСОБА_7 .
Таким чином, прокурор у судовому засіданні просила задоволити клопотання продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .
Потерпілий, законний представник та представники потерпілих у судовому засіданні погодилися з позицією прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Свої доводи захисник мотивував тим, що на утриманні у обвинуваченого двоє малолітніх дітей, його перебування під вартою позбавляє його родину належного матеріального утримання. Крім того, його підзахисний не тільки не має наміру ухилятися від явки до суду, а навпаки хоче довести свою невинуватість.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши наданий суду обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Частиною 3 статті 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

3 із 4
Вимогами статті 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні або продовженні дії запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).
Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).
Слід зазначити, що при застосуванні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування слідчий суддя встановив, у тому числі наявність ризиків передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, на які покликається прокурор в обґрунтуванні клопотання про обрання запобіжного заходу, а саме ризиків можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.
Наданими суду доказами підтверджується що кримінальне правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_3 є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що дає підстави вважати що обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Щодо позиції сторони захисту стосовно безпідставного обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає такі доводи необґрунтованими, крім того, як зазначеного вище ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 3 статі 286-1 КК України, а обґрунтованість обвинувачення та доведеність вини у цій частині може бути предметом судового розгляду.
Слід зазначити, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд враховує суворість можливого призначеного покарання, тільки при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно. Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може оцінюватися виключно з точки зору тяжкості злочину. Тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства.
Одночасно суд зазначає, що своїм рішенням Конституційний Суд України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі № 3-208/2018(2402/18) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції.

4 із 4
Таким чином, суд приходить до переконання що на даний час ризики, які служили підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 15 лютого 2022 року.
Керуючись вимогами статтями 331, 371,372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задоволити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Несвиж, Несвижського району, Мінської області, Республіки Білорусь мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, по 15 лютого 2022 року включно.
Розгляд кримінального провадження відкласти на 05 січня 2022 року на 14 годину 00 хвилин.
Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча ОСОБА_1