Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2672/21
Провадження № 1-в/553/287/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» спільне подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м.Полтави про застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
До Ленінського районного суду м.Полтави із спільним поданням звернулись начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та голова спостережної комісії Подільської районної ради м.Полтави, в якому порушують питання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_5 , як такого, що фактично відбув передбачений ст.82 КК України строк покарання та став на шлях виправлення.

У судовому засіданні представник установи виконання покарань внесене на розгляд суду подання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи представник спостережної комісії до суду не прибув, звернувшись із відповідним клопотанням, в якому справу прохав розглядати за його відсутності. Вирішення питання залишив на розсуд суду.

Засуджений, беручи участь у справі дистанційно, прохав задовольнити подання та замінити йому покарання більш м`яким у виді обмеження волі. При цьому пояснив, що став на шлях виправлення, щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, за 10 років відбування покарання зробив висновки та переосмислив цінності, відвідує церкву, не має конфліктів, постійно залучався до праці.

Захисник засудженого наполягав на задоволенні подання та наголосив, що засуджений характеризується позитивно, стягнень не має, шістнадцять разів заохочувався, залучався до праці та робіт з благоустрою, тому заслуговує на застосування до нього положень ст.82 КК України.

Заперечуючи проти задоволення подання, прокурор в судовому засіданні просив врахувати, що фактично засуджений не був працевлаштований, а виконував роботи з благоустрою, що є обов`язком засуджених, заохочення до засудженого застосовувались з певною періодичністю, а не за весь період відбування ним покарання. Зазначив, що покарання у виді обмеження волі передбачає тримання особи у кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства, що не відповідає наданій адміністрацією характеристиці засудженого щодо його високого рівня ймовірної небезпеки для суспільства.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до подання матеріали та особову справу засудженого, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 01.03.2013, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України та йому призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді 13 років позбавлення волі (а.с.16-22 о/с).

Вироком колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2013 (а.с.28-31 о/с), вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання за сукупністю злочинів скасовано та визначено вважати правильним засудження ОСОБА_5 до покарання призначеного районним судом за п.10 ч.2 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі, за ч.4 ст.152 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання двох покарань за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 було відраховано з 05.08.2012.

Під час апеляційного перегляду було враховано вчинення засудженим за ідеальною сукупністю двох особливо тяжких злочинів, які поєднані із смертю молодою жінки.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, вказаний вирок Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2013 набрав законної сили 03.07.2013.

За ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 18.02.2016 у строк покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 05.08.2012 по 03.07.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до положень ст. 82 КПК України особам, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно із ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 прибув до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№64)» 09.08.2013, початок строку відбування покарання відраховано з 05.08.2012, кінець строку покарання 06.09.2026.

В ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_5 знаходився у період з 11.08.2012 до 09.08.2013, за вказаний час характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 09.08.2013 засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».

Згідно характеристики засудженого, затвердженої начальником ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», останній за період відбування покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» до дисциплінарної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, п`ятнадцять разів заохочувався за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та Правилами внутрішнього розпорядку установи, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, не працевлаштований на виробництві установи, але активно залучається до робіт по благоустрою, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із персоналом установи, дбайливо ставиться до майна установи, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Засуджений реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», отримав спеціальність «швея» та «повар-кондитер», бере участь у реалізації програм «Правова освіта», «Духовне відродження», підтримує соціально-корисні зв`язки із матір`ю та батьком.

Рішенням комісії виправної колонії від 01.02.2019 засудженому відмовлено у зміні умов тримання за відбуттям призначеного покарання згідно з ст.101 КВК України.

Термін застосування ст.82 КК України за відбуттям 2/3 призначеного строку покарання 06.09.2021.

Згідно з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений ОСОБА_5 має високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

За висновком наданим адміністрацією установи виконання покарань, засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення і на підставі ст.82 КК України до нього доцільно застосувати заміну покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, складеною адміністрацією установи, ОСОБА_5 за період відбування покарання стягнень не має, отримав п`ятнадцять заохочень у виді подяк за сумлінну поведінку і ставлення до праці та за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Так 15.05.2014 та 17.03.2017 до засудженого були застосовані заходи заохочення начальником відділення та в подальшому за рішеннями дисциплінарної комісії від 15.09.2017, 18.12.2017, 18.12.2017, 15.06.2018, 17.12.2018, 15.03.2019, 16.09.2019, 16.12.2019, 16.03.2020, 15.06.2020, 17.09.2020, 15.12.2020, 15.03.2021, 16.06.2021.

Згідно із приєднаними до справи матеріалами, ОСОБА_5 також було оголошено подяку за рішенням дисциплінарної комісії від 17.09.2021.

Отже, відбуваючи покарання у Полтавській виправній колонії (№64) з 09.08.2013, у період 2013, 2015-2016 років до засудженого заходи заохочення не застосовувались, згідно з витягом з протоколу №6 від 15.03.2019 засідання комісії Полтавської виправної колонії (№64) у поданні матеріалів на засудженого ОСОБА_5 щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації було відмовлено, як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення.

Відповідно до довідки від 24.09.2021 (а.с.7), заробітна плата засудженому ОСОБА_5 нараховувалась за фактично відпрацьовані місяці роботи за період з вересня 2013 року по травень 2020 року і становить 7866,87 грн. Між тим, за змістом наданої довідки засуджений фактично працював у вересні 2013 року, травні-грудні 2015 року, січні-грудні 2016 року, січні 2017 року та травні 2020 року.

В судовому засіданні представник установи виконання покарань пояснив, що в інші періоди засуджений не був працевлаштований на виробництві та залучався до робіт з благоустрою, виконував роботи на безоплатній основі.

Засуджений ОСОБА_5 пояснив суду, що постійно залучався до праці, працював у будівельній бригаді, іншої роботи йому не пропонували і самостійно до адміністрації з питань працевлаштування він не звертався, в тому числі за отриманою професією «швея», оскільки вважав, що не справиться.

Вирішуючи внесене подання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження, суд вказує, що згідно з положеннями ст.82 КК України, засуджений відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин, що свідчить про наявність передумови для розгляду питання щодо застосування до нього заміни покарання більш м`яким.

При цьому основним і вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений став та шлях виправлення, тобто того, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування більш м`якого виду покарання.

Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Разом з тим, сам факт правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою заміни покарання більш м`яким і має оцінюватись судом у сукупності з іншими відомостями, в тому числі про поведінку за весь час відбуття покарання, даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення засудженого до вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Водночас, згідно із наданою адміністрацією установи характеристикою засудженого, за оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, останній має високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

За таких обставин, беручи до уваги поведінку засудженого та його ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, які не були стабільно позитивними, враховуючи невідворотні наслідки, що настали від вчинених ОСОБА_5 особливо тяжких злочинів, суд вважає передчасним твердження того, що засуджений став на шлях виправлення, що є обов`язковим елементом підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно зазначених вище вимог ч.3 ст.82 КК України, з огляду на що спільне подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м.Полтави задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
У задоволенні спільного подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м.Полтави про застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_5 відмовити
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м.Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя
Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1