УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, яка звернулась зі скаргою ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ

До Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій останній просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 30.11.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000139 від 15.06.2021 року.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу та просив її задовольнити.
Слідчий до початку судового засідання надав матеріали кримінального провадження, заяву про розгляд скарги за його відсутності в якій просив відмовити в задоволенні скарги.
Ознайомившись з матеріалами скарги та оскаржуваною постановою, вислухавши ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим-особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Із матеріалів наданих слідчим вбачається, що слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000139 від 15.06.2021 за ч.1 ст.1461 КК України.

Кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.06.2021 за результатом звернення ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві щодо невиконання вимог ст.214 КПК України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1461 КК України.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого з заявою про визнання його потерпілим в рамках вказаного кримінального провадження, в задоволенні якої 30.11.2021 року було відмовлено, про що слідчим винесено відповідну постанову.
В якості підстави для відмови слідчий вказує на те, що ОСОБА_3 не надано документів, які підтверджують заподіяння останньому моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до ч.5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Разом з тим, в постанові відсутні данні про проведення слідчих дій, щодо необхідності перевірки про спричинення ОСОБА_3 моральної або матеріальної шкоди, тобто фактично слідчим не повно перевірялись обставини, які мали значення для вирішення питання про визнання або відмову у визнанні заявника потерпілим, не надано оцінки фактичним обставинам, які містяться в матеріалах даного кримінального провадження, та навіть не допитано самого заявника.
Тобто, як вбачається з постанови слідчого, жодних слідчих дій, спрямованих на встановлення вказаних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання щодо можливості визнання ОСОБА_3 потерпілим, не проведено. Вважаю, що за таких обставин, постанова слідчого не відповідає вимогам частини 5 ст.110 КПК України, згідно до якої постанова складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст встановлених обставин, які є підставами для прийняття рішення.
При вказаних обставинах вважаю, що скарга підлягає задоволенню частково, а постанова слідчого скасуванню.
Разом з тим, вимога ОСОБА_3 про зобов`язання слідчого вручити ОСОБА_3 пам`ятку про права та обов`язки потерпілого задоволенню не підлягає у зв`язку із тим, що відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а тому у слідчого судді відсутні правові підстави для зобов`язання слідчого вчинити зазначену дію.
Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 30.11.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000139 від 15.06.2021 року скасувати.
Зобов`язати слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 повторно розглянути питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у відповідності до норм КПК України та фактичних обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 0000139 від 15.06.2021 року.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1