КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/223/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
16 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою директора ПАТ «Київпроект» ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,
представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що описова частина оскаржуваної ухвали не містить інформації, яка б в повній мірі визначала іобґрунтовувала позицію слідчого, прокурора щодо необхідності накладення арешту на майно на даній стадії досудового розслідування.
При цьому, а ні в клопотанні слідчого, а ні в додатках до нього, а ні в ухвалі слідчого судді не конкретизовано тяжкі наслідки та їх розмір. Крім того, жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.
В порушення ст. 173 КПК України, арешт на земельну ділянку і групу нежитлових приміщень накладено необґрунтовано, ухвала слідчого судді була винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки, викладені в ухвалі, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а відтак не відповідають фактичним обставинам справи.
В порушення ст. 172 КПК України слідчий суддя не перевірив відповідність клопотання про арешт майна вимогам ст. 171 КПК України, належним чином не дослідив надані матеріали та не перевірив інші докази, не повернув клопотання на доопрацювання.
Отже, оскаржувана ухвала містить істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки не відповідають приписам статей 132, 170-173 КПК України щодо підстав застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні та порядку розгляду клопотання прокурора судом, а викладені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Також апелянт звертає увагу на те, що у клопотанні слідчого і оскаржуваній ухвалі слідчого судді підставами для застосування арешту вказаного майна зазначаються невідповідність функціонального і цільового призначення земельної ділянки намірам забудови; можливі порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини» в частині відсутності відповідних погоджень уповноваженими органами.
Проте вказані обставини неодноразово були досліджені під час судових засідань, а законність і обґрунтованість видачі Дозволу на виконання будівельних робіт та відсутність зазначених порушень вимог містобудівного законодавства підтверджено, зокрема, судовими рішеннями.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 року у справі №640/3954/20 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2020 року залишено без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга директора ПАТ «Київпроект» ОСОБА_6 , підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У кримінальному провадженні перевіряються обставини, при яких службові особи Київської міської державної адміністрації, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державної авіаційної служби України та інших органів влади та управління, з використанням службового становища всупереч інтересам служби, діючи в інтересах суб`єктів господарювання, які пов`язані з девелоперськими компаніями «Saga Development» та «Perfect Group», видали дозвільні документи на будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , із порушенням вимог діючого містобудівного та земельного законодавства, чим спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.
- площею 0,71 га за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 15.04.1969 №590 «Про відвод земельної ділянки Державному інституту по проектуванню «Київпроект» під будівництво інституту»;
- площею 0,04 га за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;
- площею 0,02 га за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 24.02.1981 № 287 «Про відведення земельної ділянки Київському метрополітену в тимчасове користування для будівництва станції «Золоті ворота».
Функціональне призначення земельної ділянки територія громадських будівель та споруд, частково територія житлової середньо та малоповерхової забудови, відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002.
У вказаному дозволі зазначено код об`єкта 1122.1, який згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 від 17.08.2000 року (затверджений і введений в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507) відповідає виду будівництва будинків багатоквартирних масової забудови.
Таким чином, цільове використання земельної ділянки та майнові права на об`єкт реконструкції не містять жодних посилань на правомірність проектування та будівництва житлових приміщень за вищевказаною адресою.
Попре наведене, на замовлення ПАТ «Київпроект», за участі «девелоперських» компаній ТОВ «Saga Development» (код 38544111) та ТОВ «Perfect Group» (код 32880144), генпідрядником ТОВ «НІКА» ЛТД (код 16399955) по вул. Богдана Хмельницького, 16-22 у Шевченківському районі м. Києва здійснюється будівництво багатоповерхового житлового комплексу KYЇVPROEKT City Space, висотою понад 100 метрів (понад 24 поверхи) на 272 квартири.
Інформація щодо проекту будівництва житлового комплексу, умов придбання квартир, їх технічних параметрів, поверховості будівлі тощо міститься на веб-сайті «kyivproekt.space». Факт будівництва, також, підтверджується, проведеним оглядом місця події 12.10.2021 та 04.11.2021.
При цьому, містобудівні умови і обмеження визначають вид будівництва (реконструкції) для багатофункціонального комплексу. Зазначене не відповідає Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в частині намірів забудови земельної ділянки, а також ДБН «Громадські будівлі і споруди».
Крім того, згідно п. 5 містобудівних умов та обмежень № 777 від 11.12.2017 рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 976 від 10.10.1988, № 920 від 16.07.1979 вказана земельна ділянка знаходиться в межах Центрального історичного ареалу, в зоні регулювання забудови І категорії, що зобов`язує замовника будівництва дотримуватись вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про архітектурну діяльність» тощо, а також отримати дозвіл спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини на виконання робіт.
Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт в історичних ареалах населених місць, а також надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, об`єктах всесвітньої спадщини, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, яким є Міністерство культури та інформаційної політики України.
Згідно історико-містобудівного обґрунтування об`єкту «Реконструкції майнового комплексу-будівлі ПАТ «Київпроект» під багатофункціональний комплекс» за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 16-22, розробленого у 2018 році Підприємством об`єднання громадян «Інститут культурної спадщини» Всеукраїнської ради з охорони культурної спадщини України» об`єкт проектування примикає до будинку АДРЕСА_2 , який перебуває на державному обліку, як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення Будинок прибутковий, 1883-1884 рр.
Дотримання вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини є вкрай важливим для нинішнього та майбутнього поколінь.
З даного приводу Радою національної безпеки і оборони України 20.08.2021 прийнято рішення про вжиття невідкладних заходів, спрямованих на збереження та охорону культурної спадщини, вчасного виявлення об`єктів культурної спадщини, своєчасного та належного занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, організації дієвих заходів захисту об`єктів культурної спадщини від знищення, руйнування або пошкодження.
13.10.2021 постановою начальника сектору дізнання ВП №4 Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
20.12.2021 слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме:
20.12.2021 року ухвалою слідчого Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року задоволено вказане клопотанняслідчого та накладено арешт, на нерухоме майно, а саме:
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Тому слідчий мав ретельно перевірити, чи зібрані органами досудового розслідування вагомі докази дають право на втручання у права ПАТ «Київпроект», з метою забезпечення кримінального провадження, в даному випадку накладення арешту на майно.
Більш того, під час апеляційного розгляду представником ПАТ «Київпроект» надано копію листа Головного архітектора проекту ОСОБА_11 , який адресований директору ПАТ «Київпроект», з якого вбачається, що дійсним листом він, ОСОБА_11 , підтверджує факт передачі всіх авторських прав на розроблений проект та проектну документацію «проекту реконструкції майнового комплексу-будівлі «КИІВПРОЕКТ» під багатофункціональний комплекс по вул. Богдана Хмельницького, 16-22 у Шевченківському районі м. Києва», та не заперечує щодо здійснення авторського нагляду сторонніми особами призначеними ПАТ «Київпроект».
А також копію наказу ПАТ «Київпроект» №27/2 від 27.06.2018 року про створення групи авторського нагляду за будівництвом об`єкта. Включення до складу групи авторського нагляду фахівців субпідрядних організацій. Керівником групи авторського нагляду призначено ОСОБА_11 .
Даний лист та наказ поданий представником ПАТ «Київпроект» на підтвердження здійснення ОСОБА_11 авторського нагляду на об`єкті «Реконструкція майнового комплексу будівлі «Київпроект» під багатофункціональний комплекс» за адресою вул. Богдана Хмельницького, 16-22 у Шевченківському районі м. Києва.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Разом з цим, слідчий суддя накладаючи арешт на майно не встановив обставин за якими мета викладена у клопотанні слідчого, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів підтверджується та співвідноситься з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання слідчого у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
Так, хоча в клопотанні слідчий вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Тому колегія суддів вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною як в клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами, так і в ухвалі слідчого судді.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий не довів, що стосовно ПАТ «Київпроект» існує обґрунтована підозра щодо вчинення їх особами кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який є підставою для застосування стосовно ПАТ «Київпроект» заходів забезпечення кримінального провадження.
Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
Крім того слід зазначити, що відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання прокурора про арешт майна розглядається за участю власника майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Клопотання прокурора може бути розглянуто без повідомлення власника майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.
В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.
Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власників майна та/або їх представників, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.
Таким чином, колегія суддів, вважає, що розгляд клопотання слідчого було проведено з порушенням права власника майна та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження на захист.
Крім того слідчим суддею поза увагою залишено ту обставину, що відповідно до вимог ст. 64-2 КПК України, з клопотанням про арешт майна третьої особи, має звертатися прокурор, а не слідчий, тобто клопотання подано не уповноваженою особою.
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме земельна ділянка з групою нежитлових приміщень на ній є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу директора ПАТ «Київпроект» ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4