УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004542 від 23.11.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004542 від 23.11.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004542, внесеному 23.11.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва.

23.11.2021 року Шевченківським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР за №0004542 про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.190 КК України.
25.11.2021 року постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004542 об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, групи приміщень №37 в літері в літері «А» загальною площею 207,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 26-А (колишня назва вулиці Артема).
В судове засідання прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 не з`явилась, про дату та час повідомлялась належним чином, направила заяву про розгляд вказаного клопотання без її участі та без участі власника майна.
Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання з метою забезпечення арешту майна, в силу ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе здійснити без повідомлення власника майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, надані на його обґрунтування, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів клопотання, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004542, внесеному 23.11.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва.

23.11.2021 року Шевченківським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР за №0004542 про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.190 КК України.
25.11.2021 року постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004542 об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, групи приміщень №37 в літері в літері «А» загальною площею 207,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва вулиці Артема).
Згідно з ст.ст.131,132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно ч.3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому слідчий суддя зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, слідчий суддя вважає відсутніми підстави для заборони користування зазначеним у клопотанні майном, а саме нежитловим приміщенням, групою приміщень №37 в літері «А» загальною площею 207, 9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( колишня назва вулиці Артема) та на праві власності належить ОСОБА_5 , оскільки прокурором в клопотанні не доведені обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження призведе до приховування, пошкодження, псування, втрати, використання, перетворення, передачі майна.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також того, що майно, зазначене у клопотанні прокурора, - цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речових доказів у даному кримінальному провадженні, а тому на переконання слідчого судді, є всі правові підстави для накладання арешту з забороною відчуження та розпорядження майном, а саме: нежитловими приміщеннями.
Підстав сумніватись в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.
При цьому, слідчий суддя не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України та чогось очевидно необґрунтованого та безпідставного.
Керуючись ст. ст. 131; 132; 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004542 від 23.11.2021 р. задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на нежитлове приміщення, групу приміщень №37 в літері «А» загальною площею 207, 9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ( колишня назва вулиці Артема) та на праві власності належить ОСОБА_5 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Відповідно до ст.174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя