КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000039, внесеного до ЄРДР 25 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городенка Івано-Франківської обл., громадянин України, з вищою освітою, працюючого в таксі «UBER», одружений, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 24 січня 2021 року приблизно в 15.20 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Тоуоtа Саmry» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в крайній лівій смузі по проїзній частині вул. Пухівської зі сторони с. Погреби Броварського району Київської області в напрямку вул. Крайня в м. Києві, порушив Правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п.1.5, 2.3.б, 10.4, 11.4, п.1.3 додаток № 2 ПДР України, наближаючись до будівлі № 6 по вул. Пухівській в м. Києві, маючи об`єктивну можливість виявити наявну горизонтальну дорожню розмітку подвійної осьової лінії, перетинати яку категорично забороняється, та усвідомити, що маневр повороту ліворуч у цьому місці небезпечний і заборонений, відволікся від керування транспортним засобом, зупинився напроти заїзду в гаражний кооператив з метою здійснення повороту ліворуч в напрямку заїзду в гаражний кооператив, маючи необмежену оглядовість та об`єктивну змогу бачити мотоцикл марки «Ноndа-СВR600» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який, порушивши вимоги п.12.9.б, 12.3 ПДР України, які також перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками, наближався по зустрічній смузі, зі швидкістю 78км/годину (+ - 3,12км/год.), яка значно перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не впевнився в небезпечності своїх дій, не переконався, що його дії не створять перешкод іншим учасникам руху, розпочав маневр повороту ліворуч, під час якого, створюючи небезпеку для руху, перетнув подвійну суцільну паралельну лінію дорожньої розмітки, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де здійснив зіткнення з вищевказаним мотоциклом марки «Ноndа-СВR600» реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинивши водію мотоцикла ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини з руйнуванням печінки, гемоперитонеум, від яких в цей же день в Київській міській лікарні швидкої медичної допомоги настала смерть ОСОБА_8 ..

Цим вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений, посилаючись на положення ст. ст. 50, 65 КК України, роз`яснення, викладені у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначає про те, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону та врахував не всі пом`якшуючі обставини по справі.

Обвинувачений вказує на те, що, вирішуючи питання про вид і розмір покарання, суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке є необережним злочином, його особу, те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, наявність вини іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування завданих ним збитків відсутність обставин, що обтяжують покарання, не взяв до уваги, що під час дорожньо-транспортної пригоди він не перебував у стані сп`яніння, працює водієм у таксі «Uber» та не має іншого заробітку, а також те, що він має на утриманні двох батьків пенсійного віку, які в період запроваджених карантинних заходів, пов`язаних із пандемією вірусу «Covid-19», потребували підтримки та допомоги з доставкою до лікарні та забезпечення їх продуктами, і на даний час така необхідність не відпала, батьки часто хворіють, а він є єдиною допомогою батьків. Також, на переконання обвинуваченого, суд першої інстанції не врахував, що його дружина працює медиком, у період карантинних заходів він допомагав дружині вчасно потрапити на роботу.
Обвинувачений вважає, що, призначаючи йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не взявши до уваги наведені обставини, а також те, що позбавлення його права керування транспортними засобами поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище, суд першої інстанції не обґрунтував таке рішення конкретними обставинами вчинення даного кримінального правопорушення, а тому, на думку обвинуваченого, призначення судом першої інстанції додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є явно несправедливим через суворість.
Обвинувачений стверджує про те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував застосування додаткової міри покарання, не зазначив, що вчинений злочин є необережним, і не вказав всі обставини, які пом`якшують покарання та знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного, а враховуючи ті обставини, що він є єдиним годувальником у сім`ї та працює водієм, позбавлення права керуванням транспортними засобами у свою чергу позбавить його сім`ю джерела доходів і може призвести до порушення стійких соціальних зв`язків.

Окрім того, обвинувачений послався на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції сторона обвинувачення не просила застосувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, потерпілі та їх представники підтримали сторону обвинувачення в частині призначення покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України і відстрочкою виконання покарання на 2 роки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши апеляційний розгляд в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено з матеріалів судового провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.
За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Визначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, працює, його вік, сімейний стан, сімейні обставини - наявність на утриманні батьків-пенсіонерів, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його вини, враховуючи порушення вимог ПДР України водієм мотоцикла, які також перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками, його ставлення до вчиненого, думку потерпілої щодо міри покарання, яка не просить призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, відсутність з її боку матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого в зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданих збитків, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тобто, судом враховані й ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

З огляду на наведене, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступеню його вини, думки потерпілої, а також те, що вчинене кримінальне правопорушення є неумисним та необережним, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, яке суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень з його боку. Одночасно, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення та наслідки вчиненого, суд призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З таким рішенням першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання призначення покарання обвинуваченому дотримався вищевказаних вимог закону, і всупереч доводів апеляційної скарги обґрунтував призначене обвинуваченому як основне, так і додаткове покарання.
При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників, що протиправні дії обвинуваченого призвели до заподіяння людині смерті.
Одночасно колегія суддів зважає на те, що аудіозаписом судового засідання спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в суді першої інстанції сторона обвинувачення не просила застосувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, потерпілі та їх представники підтримали сторону обвинувачення в частині призначення покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України і відстрочкою виконання покарання на 2 роки. Згідно з аудіозаписом судового засідання прокурор в дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а потерпіла та її представник в частині призначення покарання обвинуваченому покладались на розсуд суду.
На переконання колегії суддів, посилання обвинуваченого на те, що позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його сім`ю джерела доходів і може призвести до порушення стійких соціальних зв`язків, не є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а необхідність відвідування батьків та надання їм допомоги, у тому числі по їх доставці до лікарні та забезпечення їх продуктами, як і відвезення дружини, яка є медиком, до місця роботи, з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин, не можуть бути підставою для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх у визначеному обсязі доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3