ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року

м. Київ
справа № 635/1396/20
провадження № 51-4274км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 червня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000904, щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Глуша Бобруйського району
Могилівської області Білорусії,
жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Люботинського міського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
2. Харківський апеляційний суд ухвалою від 01 червня 2021 року залишив вирок суду першої інстанції без змін.
3. За вироком суду ОСОБА_7 засуджений за те, що він 01 червня 2019 року о 23:00 під час вживання спиртних напоїв із ОСОБА_8 у будинку останнього за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, що раптово виникли, діючи з метою позбавлення життя ОСОБА_8 , умисно завдав йому численних ударів, не менше 12, руками та ногами по різних частинах тіла, а саме по тулубу, голові, нижніх та верхніх кінцівках, заподіявши сукупну тупу травму тіла з розривами внутрішніх органів та переломи ребер, які ускладнилися розвитком крововтрати, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
4. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим в умисному вбивстві, оскільки залишив поза увагою те, що хоч він дійсно побив потерпілого ОСОБА_8 , однак не мав умислу на позбавлення його життя. На думку захисника, необхідно перекваліфікувати дії засудженого з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 цього Кодексу та обрати менш суворе покарання. Вважає за потрібне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
5. У судовому засіданні захисник підтримала свою касаційну скаргу в повному обсязі.
6. Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги та вважала за потрібне залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
7. Згідно зі ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
8. Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
9. Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
10. Доводи захисника ОСОБА_6 про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з необґрунтованою, на її думку, кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК та призначення засудженому несправедливого покарання через його суворість аналогічні доводам апеляційних скарг засудженого і захисника, які були перевірені в суді апеляційної інстанції та визнані безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.
11. Суд касаційної інстанції погоджується з рішенням апеляційного суду з огляду на таке.
12. Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 оскаржили в апеляційному порядку вирок щодо останнього, зокрема, з підстав неправильної, на їхнє переконання, кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК. Залишаючи без задоволення апеляційні скарги, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям ОСОБА_7 .
13. Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, кваліфікуючи дії засудженого за ч. 1 ст. 115 КК, дав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам у сукупності та взаємозв`язку та встановив усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
14. Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується даними протоколу огляду місця події домоволодіння, в якому виявлено труп ОСОБА_8 з ознаками насильницької смерті; даними протоколу огляду трупа ОСОБА_8 та вилучення зразків для проведення експертиз; висновками судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз про характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_8 , причину його смерті; показаннями експерта ОСОБА_9 , яка підтвердила складений нею судово-медичний висновок та пояснила, що виявлені на трупі ОСОБА_8 ушкодження могли утворитися від чисельних ударів, кількість яких могла сягати 48; даними висновку судово-медичної експертизи про наявність на руці ОСОБА_7 садна, яке утворилося від травматичної дії тупого твердого предмета механізмом тертяковзання та могло бути отримане не менш, як за 34 доби до проведення експертизи; висновками судово-медичних експертиз про те, що походження слідів крові, виявлених на поверхні підлоги, ніжці стільця, фрагменті ковдри, не виключається від потерпілого ОСОБА_8 ; висновками судово-медичних експертиз про те, що походження домішків крові на футболці, спортивних брюках, спортивних туфлях, вилучених у ОСОБА_7 , від ОСОБА_8 не виключається і походити від ОСОБА_7 не може; даними протоколу слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_6 та двох понятих на місці події відтворив обставини вчинення ним злочину, у тому числі показав механізм та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, зокрема показав, як наносив удари руками та ногами по тулубу та голові; висновком судово-медичної експертизи про те, що свідчення ОСОБА_7 , надані під час проведення слідчого експерименту, не суперечать судово-медичним даним щодо способу та механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , сукупністю інших доказів.
15. Що стосується доводів сторони захисту про необхідність кваліфікувати дії засудженого за ч. 2 ст. 121 КК через відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого, то вони не знайшли свого підтвердження.
16. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
17. Відповідно до ст. 24 КК умисел поділяється на прямий і непрямий. Частинами 2 та 3 визначено, що прямим є умисел в тому разі, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, а непрямим коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

18. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 до та після вчинення злочину, а саме те, що він завдав велику кількість ударів ОСОБА_8 (не менше 12), в тому числі ногами, коли він лежав на підлозі, у ділянки життєво важливих органів, про що свідчать отримані потерпілим травми у виді розривів внутрішніх органів, переломів ребер, а після цього не вжив жодних заходів для надання йому медичної допомоги, безумовно, вказує на спрямованість дій ОСОБА_7 саме на позбавлення потерпілого життя.
19. Таким чином, суд правильно встановив обставини кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_7 дії.
20. Дії засудженого обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК. Доводи захисника про те, що діям ОСОБА_7 дана неправильна юридична оцінка, зокрема через необхідність кваліфікувати їх за ч. 2 ст. 121 КК, не знайшли свого підтвердження.
21. Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які впливають на покарання. Зокрема, взяв до уваги, що засуджений вчинив особливо тяжкий злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, раніше не судимий в силу ст. 89 КК, не працює. З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, що, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.
22. Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Обставини, які б вказували на те, що покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, відсутні.
23. Під час перегляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином перевірив доводи, які були зазначені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, та прийняв рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає ст. 419 КПК.
24. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3