Справа № 203/889/21
Провадження № 1-кп/0203/366/2022
УХВАЛА
іменем України
16 лютого 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002140 від 10.12.2020 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002140 від 10.12.2020 року, відносно ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинуваченим під час іспитового строку вчинено кримінальні правопорушення, за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, у зв`язку з чим, останній може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 може впливати на потерпілих, свідків, він офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Також існує ризик знищення, схову або спотворення будь-яких з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування не встановлене місце знаходження всіх викрадених речей та цінностей. Прокурор наголосив, що передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшилися та не перестали існувати.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Мотивували клопотання тим, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, перестали існувати, обвинувачений досить тривалий час знаходиться під вартою, тяжкість покарання не може бути підставою знаходження під вартою. Просили врахувати наявність в нього матері, дитини.
Заслухавши заявлені клопотання, думку учасників провадження щодо них, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
21 грудня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, який спливає, при цьому судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Суд вважає, що на даний момент перелічені ризики продовжують існувати.
Так, дослідження доказів судом триває, допитано тільки потерпілих та частину заявлених стороною обвинувачення свідків, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування та відомостей, наданими прокурором в судовому засіданні, тому, враховуючи стадію судового розгляду, серйозність пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, існує висока вірогідність, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме змогу впливати на свідків з метою змін або викривлення їх показань, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшився та не перестав існувати.
При вирішенні питання про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177КПК України враховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якій зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Так, ОСОБА_5 , який раніше судимий за вчинення злочину проти власності, обвинувачується у скоєнні у період іспитового строку злочинів, один з яких також є особливо тяжким злочином проти власності, за яке передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності.
Крім того, ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованих злочинів не був працевлаштований, законних джерел доходів не мав, тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення задля прибутку, що встановлює наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Існування обставин, на які посилається сторона захисту в обґрунтування заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу, щодо наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, суд не вважає самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки встановлені ризики є реальними, продовжують існувати. При цьому, суд зауважує, що такі обставини існували і на момент вчинення інкримінованих злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Доводи сторони захисту стосовно відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що злочин було поєднано з застосуванням насильства, суд також відхиляє, оскільки надання оцінки правильності кваліфікації дій та доказам, зібраним у кримінальному провадженні, можливе лише при ухваленні остаточного рішення у кримінальному провадженні після дослідження всіх доказів в їх сукупності та взаємозв`язку.
Щодо наявності ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що прокурором не доведено його наявність.
Таким чином, суд, з урахуванням наявності ознак преваги суспільних інтересів над інтересами забезпечення поваги до особистої свободи, прийшов до висновку, що наразі немає підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.
Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, так як злочин вчинено із застосуванням насильства .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України, задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16 квітня 2022 року включно.
В клопотанні захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1