ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ;
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Потоки Немирівського району Вінницької області, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одружений, українець, громадянин України, не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений:
- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2011 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт 240 год.;

- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 07.06.2012 за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 04.04.2013 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років;

- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2013 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки;

- вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 08.06.2017 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;

- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 08.11.2017 за ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 8 місяців позбавлення волі;

- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 13.12.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років;

- вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16.07.2018 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 2 місяці; ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.04.2020 звільнений від подальшого відбуття покарання умовно-достроково з невідбутим строком 01 рік 05 місяців 01 день;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 30.08.2021 за ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням ухвали Вінницького апеляційного суду від 11.10.2021 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців без конфіскації майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
свідка ОСОБА_6 ,
УСТАНОВИВ:
09.03.2021 близько 16.00 години на території домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_5 чотири удари дерев`яною палицею по правій нозі. Після отриманих ударів ОСОБА_5 впав на ґрунтове покриття, опершись на коліна. Після чого, ОСОБА_3 десять разів вдарив ОСОБА_5 правою ногою по тулубу у ділянку ребер. Унаслідок нанесених ударів ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 58 від 28.04.2020 у ОСОБА_5 мали місце: перелом 5, 9, 10 ребер справа та 7, 8, 9 ребер зліва, двобічний гемоторакс, які не були небезпечними для життя у момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав, пояснив, що дійсно наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 . Однак, зазначив, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_5 , який побіг за ним з палицею. Обвинувачений пояснив, що щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо його не карати.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 09.03.2021 вони на пропозицію ОСОБА_3 розпивали спиртні напої вдома у ОСОБА_5 . Все було добре, однак, пізніше виник конфлікт з приводу телефону, та потерпілий також підтвердив, що побіг за ОСОБА_7 з палицею. Після чого, ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження палицею по нозі та ногами по ребрах.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що 09.03.2021 вони з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розпивали спиртні напої вдома, все було добре, а потім між чоловіками виник конфлікт з приводу мобільного телефону. Чоловіки пішли на вулицю та свідок не бачила, що там відбувалося. Коли свідок виглянула на вулицю, то бачила, що ОСОБА_6 присів, а ОСОБА_7 бив його ногами у ділянку ребер. Свідок сказала, щоб вони припинили і повернулася до будинку. Більше свідкові нічого невідомо.
Стороною обвинувачення у судовому засіданні були надані такі письмові докази:
- висновок експерта № 58 від 28.04.2021, відповідно до даних якого: 1) у ОСОБА_5 мали місце: перелом 5, 9, 10 ребер справа та 7, 8, 9 ребер зліва. Двобічний гемоторакс; 2) за медико-морфологічними ознаками переломи 5, 9, 10 ребер справа та 7, 8, 9 ребер зліва у ОСОБА_5 виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), тупим твердим предметом (предметами), за давністю утворення можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, - 09.03.2021; 3) вище вказані переломи ребер у ОСОБА_5 не являлися небезпечними для життя у момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Витяг з ЄРДР, рапорт інспектора-чергового Ч/Ч Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, протокол прийняття заява про вчинене кримінальне правопорушення від 26.04.2021, що надані прокурором, стверджують допустимість доказів, здобутих у ході досудового розслідування та досліджених у ході судового розгляду.
Таким чином, суд приймає наведені докази як належні та допустимі.
Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази - кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, та, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами, які були прийняті судом.
За таких обставин суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує положення ч. 1 ст. 12 Кримінального кодексу України, фактичні обставини кримінального провадження.
Як дані, що характеризують особу винного, суд ураховує, що ОСОБА_3 має низку судимостей, які не зняті і не погашені, за вчинення умисних кримінальних правопорушень, серед яких кримінальні правопорушення проти власності, проти правосуддя, три судимості за незаконне заволодіння транспортним засобом. Обвинувачений був неодноразово звільнений умовно-достроково, однак продовжував кримінально-протиправну діяльність. Дане кримінальне правопорушення вчинив після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання протягом невідбутої частини покарання. Вказане свідчить про уперте небажання ОСОБА_3 ставати на шлях виправлення і про його зневагу до встановлених у суспільстві правил співжиття і прав та свобод інших людей.
За даними довідки КНП «Барська міська лікарня» ОСОБА_3 на диспансерному обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.
Як обставину, що пом`якшує покарання, в обвинувальному акті вказано щире каяття, однак суд не вбачає ознак щирого каяття обвинуваченого, з огляду на таке.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 643/13256/17 зробив висновок щодо ознак щирого каяття, як обставини, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого, який полягає у тому, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не формальне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
У ході судового розгляду ОСОБА_3 визнав свою вину, однак у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 у ході досудового розслідування та судового розгляду не вживав заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди, що свідчить про те, що він не виявляв бажання виправити наслідки своїх дій, жодним чином не виявляв співчуття потерпілому, не вибачився. Судом не було встановлено, що ОСОБА_3 надав критичну оцінку власній поведінці, засуджує таку поведінку, у подальшому не вчинятиме подібних правопорушень.
До обставини, яка, згідно зі ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі.
Остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, з огляду на таке.
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 30.08.2021 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням ухвали Вінницького апеляційного суду від 11.10.2021, до п`яти років п`яти місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, у даному кримінальному провадженні було вчинене 09.03.2021, тобто до постановлення вироку від 30.08.2021 Барським районним судом Вінницької області, то ОСОБА_3 слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Барського районного суду Вінницької області від 30.08.2021 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань та зарахувати у строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Відомості про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374, 376 КПК України та ст. 65-67 КК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Барського районного суду Вінницької області від 30.08.2021, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років та шість місяців без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання визначити з дня набрання цим вироком законної сили.
У строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Барського районного суду Вінницької області від 30.08.2021 № 125/887/21 з 21.04.2021 по день набрання законної сили даним вироком.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя