Код суду 233 Справа № 233/3573/21
Вирок
Іменем України
01 вересня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, українець, громадянин України, має середньо - спеціальну освіту, розлучений, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-23.04.2021 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, остаточне покарання визначене за сукупністю злочинів у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладенням відповідних обов`язків;
-31.05.2021 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70КК України, остаточне покарання визначене за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладанням відповідних обов`язків,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185КК України,
ОСОБА_4 , будучи особою раніше засудженою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, вчинив корисливий злочин проти власності за таких обставин:
28.05.2021 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, більш точного часу встановити не надалося можливим, ОСОБА_4 знаходився в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, пл. Перемоги, буд. № 6а. В цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, яке знаходиться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що дійсно 28.05.2021 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин він знаходився в приміщенні магазину «Конфіскат», де пересуваючись по торгівельним залам з верхнього ряду, розташованого у чоловічому відділі зняв дві чоловічі футболки, з якими направився до примірочної, в якій за допомогою заздалегідь підготовлених кусачок зняв з футболок магнітні кліпси, після чого сховав дві футболки на плечках під свою футболку та залишив приміщення магазину, не сплативши вартість вказаного товару. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Свою вину обвинувачений ОСОБА_4 визнав у повному обсязі, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення та обсягом спричиненої матеріальної шкоди. Щиро покаявся та просив не призначати йому покарання пов`язане із позбавленням волі.
Потерпіла ОСОБА_5 , повідомлена судом належним чином в ході усього розгляду кримінального провадження в суді 13 серпня 2021 року надала суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 без її особистої участі. Цивільний позов не заявляла. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мала. Покарання обвинуваченому просила визначити на розсуд суду.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання
ОСОБА_4 - раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, не виправдовуючи довіру суду, який звільнив його від відбування покарання з іспитовим строком, в короткий проміжок часу вчиняє нетяжкий злочин проти власності, в той час коли у відношенні нього судом розглядається інше кримінальне правопорушення, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться, за медичною допомогою до протитуберкульозного диспансеру не звертався, зловживає спиртними напоями, має в оточені осіб, які схильні до антисоціальної поведінки, офіційно не працевлаштований але працездатний, має місце мешкання та адресу реєстрації, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений але приймає участь у вихованні своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_7 2015 року народження, який має статус особи з інвалідністю з дитинства, свою вину визнав у повному обсязі, має наміри стати на шлях виправлення та перевиховання.
Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд враховує його щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 відсутні.
Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
При визначенні застосування необхідного покарання обвинуваченому судом, також, взято до уваги правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року, де зазначено, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).
Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Додержуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, а також позицію потерпілої, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді арешту, в межах санкції ч.2 ст.185КК України, вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, призведе до позитивних змін в його особистості, а також створить у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що відвирне підвищений ступінь суспільної небезпечності його особи та у сукупності утворить бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення і не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання або такого, що не пов`язано із триманням в умовах ізоляції.
Крім того, суд зазначає, що виходячи з приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70КК України, застосовуються у разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.
Згідно з рекомендаціями, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185КК України та за даним вироком він засуджується до покарання, що належить відбувати реально. Вказаний злочин він вчинив до ухвалення попереднього вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2021 року, яким враховано вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2021 року та яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70КК України, остаточне покарання визначене за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено відповідні обов`язки.
Таким чином, в даному випадку принцип поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та кожен вирок слід виконувати самостійно.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до ст.ст.122,124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , з якого стягнути на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №3247-3248 від 13.07.2021 року у сумі 2059 гривень 32 копійки.
В даному кримінальному провадженні запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового провадження - не обирався, клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу - не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.
Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд
ОСОБА_4 - визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 .
Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2021 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70КК України, остаточне покарання визначене за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено відповідні обов`язки виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №3247-3248 від 13.07.2021 року в сумі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 32 копійки.

Речові докази - кусачки (бокорізи), які відповідно до квитанції №49 від 31.05.2021 року (номер книги обліку 34, порядковий номер 49), знаходяться у ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області знищити.

Речові докази футболку чоловічу «ЕDS21» 324) та футболку чоловічу «JJF/FASHION» артикул 11550/11552, які зберігаються під розпискою у потерпілої ОСОБА_5 залишити останній за приналежністю.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1