Справа № 352/2269/21
Провадження № 1-кп/352/304/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000132 від 27.06.2021 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медвеже Вушко Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

27.06.2021 близько 11.30 годин ОСОБА_8 , у світлу пору доби, перебуваючи на АСЗ «ВОГ», яка знаходиться в с. Ямниця, по вул. Галицька, 64 Ямницької сільської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області та керуючи автомобілем марки Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на ділянку автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», що проходить між населеними пунктами с. Ямниця та с. Тязів Ямницької сільської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області у напрямку с. Тязів. При цьому, ОСОБА_8 мав намір виконати маневр розвороту в протилежному напрямку та у салоні автомобіля перевозив дружину ОСОБА_6 і двох малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

В цей час, позаду ОСОБА_8 , на вказаній ділянці автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», у напрямку с. Тязів до вказаної АЗС «ВОГ» рухався автомобіль марки Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який перевозив пасажира ОСОБА_11 .

Дана ділянка дороги асфальтована, без вибоїн, для двох напрямків руху, має по дві смуги руху в кожному напрямку, зустрічні потоки розділені дорожньою розміткою 1.3 ПДР України, а в місці виїзду із АЗС «ВОГ» у напрямку с. Тязів вказана ділянка автодороги має звуження дороги по одній смузі руху в кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою розміткою 1,1 ПДР України. Також, в місці виїзду із АЗС «ВОГ» у напрямку с. Тязів вказана ділянка автодороги має смугу розгону. У двох напрямках дана ділянка дороги має добру оглядовість.

В подальшому, ОСОБА_8 з метою виконання маневру розвороту, перебуваючи в кінці смуги розгону, проявив неуважність, не урахував дорожню обстановку, перед початком руху та здійсненням маневру розвороту, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху та не надав дорогу автомобілю марки Opel Zafira, в забороненому для цьому місці, почав виконувати маневр розвороту шляхом перетину суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки, тим самим виїхав на смугу його руху, перегородивши рух та лівою задньою частиною свого автомобіля марки Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив зіткнення із передньою частиною автомобіль марки Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .

При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.4, відповідно до якого водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам.

п. 10.8, в якому зазначено, що коли в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України трапилася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля марки Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку легкого ступеня, перелому правої тім`яної кістки та підапоневротичною гематомою в тім`яній ділянці справа, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя у момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Пояснив, що керуючи автомобілем марки Hyundai Tucson на автодорозі між населеними пунктами с. Ямниця та с. Тязів мав намір виконати маневр розвороту шляхом перетину суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки, однак не надав дорогу автомобілю марки Opel Zafira, який рухався по своїй полосі. В наслідок цього відбулось зіткнення і його малолітня дитина, що перебувала у автомобілі під його керуванням, отримала тяжкі тілесні ушкодження. У вчиненому щиро кається.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Законний представник потерпілої в судовому засіданні просила призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства та не позбавляти права керування транспортним засобом. На запитання суду пояснила, що водійські права має, однак після ДТП перенесла емоційний стрес, що на даний час їй перешкоджає керувати транспортним засобом.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є тяжким злочином, ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, приватний підприємець, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, по місцю проживання характеризується позитивно, відповідно до довідок за №2930 від 16.11.2021 року і за №29/5550 від 18.11.2021 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до досудової доповіді Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Вінницькій області ймовірність вчинення ОСОБА_8 повторного правопорушення є середньою. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі та ОСОБА_8 не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється виключно на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України.

При цьому, покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого. Одночасно, ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді позбавлення волі, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого зокрема, вчинення злочину вперше, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, досудову доповідь органу пробації відповідно до якої ризик вчинення повторно кримінального правопорушення середній, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд бере до уваги те, що встановлені під час судового розгляду порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, а також наслідки вчиненого, а саме завдання шкоди малолітній дитині, дозволяють дійти висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є приватним підприємцем за напрямком діяльності у сфері комп`ютерних систем та мереж, що свідчить про те, що його трудова діяльність не пов`язана безпосередньо із водінням транспортними засобами.

Одночасно, дружина обвинуваченого ОСОБА_6 має водійське посвідчення, що надає змогу їхній сім`ї здійснювати переміщення за допомогою транспортного засобу в тому числі до батьків, які проживають в іншій області. Звичайно, що суд приймає до уваги показання ОСОБА_6 щодо пережитого емоційного стресу і те, що дана обставина із її слів перешкоджає їй на даний час здійснювати керування транспортним засобом, однак враховуючи що з часу вчинення кримінального правопорушення вже пройшов певний час, відповідно емоційні переживання пов`язані із цим поступово вщухають, відтак ці обставини в подальшому апріорі не мають перешкоджати їй керувати автомобілем.

Таким чином суд вважає, що доводи обвинуваченого стосовно не позбавлення його права керування транспортним засобом є безпідставними, враховуючи, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом не тільки переслідує мету покарання за вчинене правопорушення, а також спрямовано на забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки запобігає вчиненню засудженим та іншими особами аналогічних правопорушень.

Згідно пунктів 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ч.1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідає обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а не призначення такого покарання, на думку суду, буде суперечити та не відповідати інтересам суспільства, а також принципам справедливості, законності та індивідуалізації призначення покарання.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Крім того у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи у даній справі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю у 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 6 006 (п`ять тисяч шість) грн. 70 коп. витрат на проведення експертиз.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

автомобіль марки «Хюндай Туксон», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів в м. Тисмениця, вул. Л. Українки,4, - повернути обвинуваченому ОСОБА_8 ;

автомобіль марки «Опель Зафіра», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 вважати поверненим ОСОБА_10 ;

CD-R диск з відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження, яка розташована на фасаді приміщення ТОВ «ЕРІДОН», - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_12