ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2589/21 Справа № 187/1464/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року в кримінальних провадженнях № 0000525, 0000540, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-19.01.2015 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
-12.08.2015 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк 3 місяці за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2015, до відбуття 3 роки 3 місяці позбавлення волі;
-15.08.2019 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України до 3 років позбавлення волі;
-12.03.2020 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2019, призначено покарання 1 рік 1 місяць позбавлення волі, в строк остаточного покарання за сукупністю вироків віднесено частково відбуте останнє покарання по вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2019;
-15.09.2020 звільнений із Синельниківської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1917 грн та 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 3917 грн на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_5 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1388 грн та 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 3388 грн на користь потерпілого ОСОБА_10 .

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним за те, що він 06.10.2020 року, близько 01-30 год. перебував біля будинку АДРЕСА_1 . Помітивши відсутність господарів вищевказаного домоволодіння, у ОСОБА_5 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, розташоване за адресою: буд. АДРЕСА_1 . Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи корисливий мотив, ОСОБА_5 підійшов до будинку та шляхом пошкодження металевою палицею дерев`яного вікна, проник до приміщення будинку та розуміючи, що своїми діями здійснює безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: сковорідку алюмінієва Тефаль Evidence, діаметром 20 см, чорного кольору, вартість якої складає 449,88 грн, замок навісний GUSАМІ, залізний вартість якого складає 100,44 грн, прожектор LED FERON, чорного кольору, вартість якого складає 273,60 гривень; сковорідка чавунна «Granite grey», марки «ВІОL», діаметром 24 см, чорного кольору, вартість якої складає 315,56 гривень, сковорідок чавунна «Granite grey», марки «ВІОL», діаметром 26 см, чорного кольору, вартість якої складає 347,76 гривень; газові форсунки у кількості З шт., вартість яких складає 135 гривень; з`єднання цинкові з краном Sigma, діаметром 12 см 12 мм, у кількості 5 штук, вартість якого складає 119 гривень; металеві вироби, вагою близько 50 кг, вартість яких складає 191,50 гривень.

Після цього, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1917, 54 гривні.

Повторно, 18.10.2020 року, близько 01-30 год., ОСОБА_5 , перебував біля будинку АДРЕСА_1 . Помітивши відсутність господарів вищевказаного домоволодіння, у ОСОБА_5 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, розташоване за адресою: буд. АДРЕСА_1 . Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих спонукань, ОСОБА_5 підійшов до будинку та шляхом пошкодження вікна та решітки, якою обладнане дане вікно, а саме віджиму її верхньої перекладини, проник до приміщення будинку та розуміючи, що своїми діями здійснює безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, повторно таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: сковорідки чавунні марки «Кгаuff 29-210-027» у кількості 3 (три) шт., діаметром 28 см кожна, чорного кольору, вартість яких складає 438,30 гривень кожна, всього на суму 1314,90 грн; 4 газові конфорки середнього розміру до газової плити старого зразка, вартість яких складає 18,38 гривень, всього на суму 73,50 грн та інше майно, яке для потерпілого матеріальної цінності не має.

Після цього, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1388,40 грн.

В апеляції:
- захисник просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_5 мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
В обґрунтування вимог, не оскаржуючи вирок в частині правової кваліфікації дій засудженого та вирішення судом цивільних позовів потерпілих, вказує на те, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ОСОБА_5 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Зазначає, що суд при визначенні розміру покарання не в достатній мірі врахував пом`якшуючи провину обставини, а саме:
- ОСОБА_5 визнав себе винним та щиро розкаявся у скоєному злочині, сприяв органам досудового розслідування та суду у встановленні об`єктивної істини по справі, приніс свої вибачення потерпілим, які не наполягали на тому, що б суд визначив йому сувору міру покарання;
- за місцем проживання характеризується позитивно, на його утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує його підтримки та піклування;
- тяжких наслідків від дій засудженого не наступило;
- відшкодувати потерпілим завдану шкоду під час розгляду справи у обвинуваченого не було можливості, але він запевняє, що має намір її відшкодувати в повному обсязі.
На думку захисника покарання, призначене ОСОБА_5 , не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначене без урахування обставин, що пом`якшують його покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, потерпілих, які кожен окремо заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в ній, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання, у зв`язку з тим, що воно не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначене без урахування обставин, що пом`якшують його покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.
Як вбачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, був звільнений 15.09.2020 року по відбуттю строку покарання, а 06.10.2020 року і 18.10.2020 року повторно скоїв тяжкі злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, знаходиться на обліку у лікаря нарколога з 2017 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності; знаходився на стаціонарному лікуванню з 23.06.2017 року по 11.07.2017 року у наркологічному відділенні № 3 КЗ Кам`янська міська лікарня № 1 ДОР, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, відсутність розкаяння у скоєних злочинах та відсутність відшкодування потерпілим спричиненої матеріальної шкоди.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, саме у виді 4-х років позбавлення волі та, з урахуванням вищенаведеного, не вбачає підстав для призначення йому мінімального строку покарання, визначеного санкцією інкримінованої статті.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, що спростовує доводи захисника в цій частині.
Твердження захисника про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що обвинувачений визнав себе винним та щиро розкаявся у скоєному злочині, сприяв органам досудового розслідування та суду у встановленні об`єктивної істини по справі, приніс свої вибачення потерпілим, які не наполягали на тому, що б суд визначив йому сувору міру покарання; за місцем проживання характеризується позитивно, на його утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує його підтримки та піклування; тяжких наслідків від дій засудженого не наступило; відшкодувати потерпілим завдану шкоду під час розгляду справи у обвинуваченого не було можливості, але він запевняє, що має намір її відшкодувати в повному обсязі, є хибними, оскільки вказані факти були оцінені судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами по справі та суд вмотивовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у розмірі, визначеному оскарженим вироком.
Крім того, твердження захисника про позицію потерпілих не відповідає їх позиції, висловленої під час слухання провадження в місцевому суді та під час апеляційного перегляду. Так, згідно з вироком потерпіла ОСОБА_9 просила суд призначити обвинуваченому максимально строге покарання, потерпілий ОСОБА_10 просив призначити строге покарання, а в суді апеляційної інстанції потерпілі заперечували проти призначення ОСОБА_5 мінімальної міри покарання, що передбачена ч. 3 ст. 185 КК України.
Що стосується доводів захисника про щире каяття та повне визнання своєї вини ОСОБА_5 , то вони є такими, що не підтверджуються матеріалами провадження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину має знаходити своє відображення в матеріалах кримінального провадження та, як прояв суб`єктивної поведінки обвинуваченого, має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.
Згідно з оскарженим вироком, ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав частково, викрадене майно потерпілій ОСОБА_9 не повернув, цивільний позов потерпілої визнав частково, вимоги про відшкодування моральної шкоди не визнав, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 не визнав взагалі, що спростовує доводи захисника про наявність щирого каяття та повного визнання своєї вини її підзахисним.
Сукупність досліджених даних свідчить про неспроможність доводів, викладених в апеляційній скарзі, тому підстав для зміни вироку і призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання в мінімальній санкції інкримінованої йому статті колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4