ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3417/21 Справа № 205/4758/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000151 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286? КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286? КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Строк покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286? КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, ОСОБА_7 , 31 березня 2021 року, близько 21 години 31 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК 2140», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , рухався по вул.Мічуріна, з боку вул.К.Гордієнко в напрямку пр.С.Нігояна, в м.Дніпро. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, тим самим заздалегідь позбавивши себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, грубо порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху ліворуч та виїхав на смугу руху мотоцикла «BMW R1200», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався ліворуч від нього в попутному напрямку по смузі зустрічного руху, виконуючи його обгін, та в районі буд.9 допустив з ним зіткнення. В результаті зіткнення потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки у нижній третині зі зміщенням уламків, забою правого колінного суглобу, саден правого колінного суглобу та ушкодження внутрішньої бічної зв`язки правого колінного суглобу, синця на передній поверхні правої гомілки від верхньої до нижньої третини з переходом на колінний суглоб, зовнішню та внутрішню поверхню вищевказаних ділянок, забою лівого гомілковостопного суглобу з саднами в даній області та ушкодженням медіальних колатеральних зв`язок, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 4250 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , є явно несправедливим за своїм видом і розміром через суворість.
Захисник вказує, що поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться в цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_11 , з якою мешкає та її малолітнім сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно за місцем проживання.
Крім того, малолітній пасинок обвинуваченого страждає на захворювання, а саме : тяжка розумова відсталість з порушенням поведінки, є інвалідом підгрупи А. Також, обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: бульозна емфізема легень.
Таким чином, на думку захисту, факт наявності сім`ї, виховання і утримання пасинка інваліда, тяжке хронічне захворювання обвинуваченого ОСОБА_7 є пом`якшуючими покарання обставинами, з урахуванням яких можливо призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачене ч. 1 ст. 286? КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, а також його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема визнання своєї вини в повному обсязі.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами у межах санкції ч. 1 ст. 286? КК України.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами у межах санкції ч. 1 ст. 286? КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу не заслуговують на увагу, оскільки санкцією ч. 1 ст. 286? КК України передбачено лише покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи, на які посилається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться в цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_11 , з якою мешкає та її малолітнім сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно за місцем проживання, малолітній пасинок обвинуваченого страждає на захворювання, а саме тяжка розумова відсталість з порушенням поведінки, є інвалідом підгрупи А, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: бульозна емфізема легень, не можуть бути визнані тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказував на можливість призначення йому більш м`якого покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч.1 ст. 286? КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4