Вирок
Іменем України
07.12.2021 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Андріянів, Городоцького району, Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173-2 КУпАП, а саме постановою Франківського районного суду м.Львова від 12.03.2021 року, постановою Франківського районного суду м.Львова від 27.01.2021 року, на шлях виправлення не став та 02.06.2021 року приблизно о 08 год. 45 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на грунтів неприязних відносин, вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини - ОСОБА_5 , яке полягало у словесних образах та принижуванні її, виражанні нецензурною лайкою, а також у залякуванні та словесних погрозах фізичним насильством, які призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав повністю, та пояснив, що 02.06.2021 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 чинив психологічне насильство щодо своєї дружини - ОСОБА_5 , виражався нецензурною лайкою, ображав, залякував. Пояснив, що ніде не працює, сім`ю повністю утримує дружина, яка працює на двох роботах. Також додав, що вживає алкогольні напої, однак такі не купляє, а його пригощають друзі, які приходять в гості.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

А тому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.126-1 КК України, як умисне систематичне психологічне насильство щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»(із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким, особу обвинуваченого, який на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем реєстрації характеризується нейтрально, ніде не працює.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення, та враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд доходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України покарання у виді арешту.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд виключає з пом`якшуючих обставин щире каяття, оскільки, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, судом встановлено, що поведінка ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження в суді не свідчить про його щире каяття. Вказане узгоджується з позицією Постановою Верховного Суду викладеній 18.09.2019 у справі №166/1065/18.

Відтак, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачені, ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 передбачені, ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді арешту, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.373,374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Строк відбуття арешту ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1