Провадження №1-кп/761/2916/2021
В И Р О К
іменем України

16 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , у присутності сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши під час підготовчого відкритого судового засідання в місті Києві в приміщенні Шевченківського районного суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄДРДР 31.08.21 за № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінград, РФ, громадянина РФ, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, директора ТОВ «Масго Девелопмент», зареєстрованого в РФ, АДРЕСА_1 , в Україні місце реєстрації : АДРЕСА_2 , проживаючого, АДРЕСА_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 110-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи громадянином Російської Федерації, достовірно знав та усвідомлював, що починаючи з 20.02.2014 підрозділами Збройних Сил РФ, Федеративної служби безпеки РФ, членами неурядових організацій, а також окремими фізичними особами здійснено захоплення органів державної влади та місцевого самоврядування на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, проведено блокування військових частин Збройних сил України та правоохоронних органів на зазначеній території.

Після чого, 16.03.2014, на території АР Крим та м. Севастополь проведено незаконний референдум, організований підрозділами ЗС РФ, ФСБ РФ, та іншими спецслужбами держави-агресора, за результатами якого, 18.03.2014, між президентом РФ ОСОБА_6 та представниками самопроголошеної Республіки Крим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 підписано так званий «Договір про прийняття Криму до складу Росії», який 20-21 березня 2014 року був ратифікований Державною думою та Радою Федерації РФ відповідно.

За вказаних обставин відбулася та продовжується окупація території АР Крим та м. Севастополь, порушення територіальної цілісності і недоторканості України, зміна меж території та державного кордону України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй № 68/262 від 27.03.2014 про підтримку територіальної цілісності України міжнародна спільнота ствердила факт приналежності АР Крим до України.

Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, внаслідок збройної агресії РФ починаючи з 20.02.2014 сухопутна територія АР Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою територією України.

Згідно із вимогами ст. 9 цього ж Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Указом Президента України від 16.09.2015 № 549/2015 введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», з якого слідує, що посадові особи органів державної влади та місцевого самоврядування РФ, в тому числі незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим, вчиняють дії, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінної реалізації громадянами України належних їм прав і свобод.

Починаючи з моменту окупації АР Крим та м. Севастополь, тобто з 20.02.2014, посадові особи Міністерства оборони РФ, ФСБ РФ, Міністерства внутрішніх справ РФ, інших органів «влади й управління» Російської Федерації безперервно вчиняють дії, спрямовані на насильницьку зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які полягають у: розгортанні військових формувань, створення системи їх матеріально-технічного та побутового забезпечення на окупованій території; незаконному і великомасштабному привласненні майна «націоналізації» державної, комунальної та приватної власності; переміщенні державою-окупантом частини її власного цивільного населення на окуповану територію; примушуванні населення окупованої території АР Крим до служби в збройних силах Російської Федерації; викраденні, катуванні та вбивстві людей; залякуванні та кримінальному переслідуванні частини населення, що не погоджується з окупацією півострова та придушенні будь-яких проукраїнських настроїв у Криму тощо.

Таким чином, громадянин РФ ОСОБА_4 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, проте не пізніше 27.11.2015, усвідомлюючи факт тимчасової окупації території АР Крим і м. Севастополя з боку РФ, та створення на її території незаконних органів державної влади РФ, в тому числі, підрозділів та установ Міністерства оборони РФ, ФСБ РФ, Міністерства внутрішніх справ РФ, інших міністерств, відомств та органів місцевого самоврядування РФ, вчинив фінансування дій, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Фінансування зазначених дій полягало в матеріальному забезпеченні, а саме у здійсненні управління майном, яке на праві державної власності належить Україні, для забезпечення функціонування зазначених вище органів, установ та організацій, єдиним завданням яких є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

З 04.01.1995, за адресою: вул. Зовнішня, 19-А, м. Сімферополь, зареєстрований Відокремлений підрозділ «Кримський вузол дорожнього зв`язку» Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок», який на території АР Крим та м. Севастополя здійснював господарську діяльність, в тому числі, пов`язану з обслуговуванням стратегічних об`єктів України.

На початку лютого 2014 року, у зв`язку із тимчасовою окупацією АР Крим та м. Севастополь з боку РФ, ВП «Кримський вузол дорожнього зв`язку» припинив здійснювати господарську діяльність та користуватись (розпоряджатись) державним майном, яке знаходиться на території АР Крим та перебуває на її балансі.

26.03.2014, незаконними органами державної влади РФ, в тому числі, підрозділами та установами Міністерства оборони РФ, ФСБ РФ, Міністерства внутрішніх справ РФ, інших міністерств, відомств та органів місцевого самоврядування РФ, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме «Государственным Советом Республики Крым» винесено постанову № 1863-6/14, відповідно до якої, майно ВП «Кримський вузол дорожнього зв`язку», територіально розташоване в «Республике Крым», являється власністю «Республики Крым» та наділено «Государственное предприятие «Крымдорсвязь» зазначеним майном.

15.01.2015, на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь з боку РФ, а саме у м. Сімферополь, органами державної влади РФ, в тому числі, підрозділами та установами Міністерства оборони РФ, ФСБ РФ, Міністерства внутрішніх справ РФ, інших міністерств, відомств та органів місцевого самоврядування РФ, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за адресою: вул. Зовнішня, 19-А, м. Сімферополь, у порушенні законодавства України, відповідно до законодавства РФ, на базі ВП «Кримський вузол дорожнього зв`язку», зареєстрований субєкт господарської діяльності «Государственное унитарное предприятие Республики Крым «Крымдорсвязь», який здійснює незаконну господарську діяльність, в тому числі, пов`язану з матеріальним забезпеченням зазначених підприємств, установ, організацій розташованих на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь.

Крім того, встановлено, що з 15.04.1997, за адресою: вул. Ангарська, 3, м. Севастополь, зареєстрована Севастопольська філія Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» Міністерства інфраструктури України, яка на території АР Крим здійснювала господарську діяльність, в тому числі, пов`язану з матеріальним забезпеченням військових частин Збройних сил України.

На початку лютого 2014 року, у зв`язку із тимчасовою окупацією АР Крим та м. Севастополь з боку РФ, Севастопольська філія ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» припинила здійснювати господарську діяльність та користуватись (розпоряджатись) державним майном, яке знаходиться на території АР Крим та перебуває на її балансі.

22.09.2014, на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь з боку РФ, а саме у м. Севастополь, органами державної влади РФ, в тому числі, підрозділами та установами Міністерства оборони РФ, ФСБ РФ, Міністерства внутрішніх справ РФ, інших міністерств, відомств та органів місцевого самоврядування РФ, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за адресою: проспект Генерала Острякова, 13, у порушенні законодавства України, відповідно до законодавства РФ, на базі Севастопольської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», незаконно зареєстрований суб`єкт господарської діяльності СГД «Государственное унитарное предприятие города Севастополя «Севастопольское межотраслевое предприятие промышленного железнодорожного транспорта», яке здійснює незаконну господарську діяльність, в тому числі, пов`язану з матеріальним забезпеченням військових частин РФ розташованих на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь з боку РФ.

27.11.2015, ОСОБА_4 став директором незаконно створеного СГД «ГУП РК «Крымдорсвязь», та здійснював адміністративно-розпорядчі, інші управлінські функції щодо керування його фінансово-господарською діяльністю та управління майном, що на праві державної власності належить Україні, яке перебуває на балансі ВП «Кримський вузол дорожнього зв`язку», а саме: адміністративною будівлею, яка знаходиться за адресою: вул. Зовнішня, 19-А, м. Сімферополь, та до складу якої входять: адміністративне приміщення площею 625 кв.м., котельня площею 10,5 кв.м, механічний цех площею 262,5 кв.м., підсобне приміщення площею 30 кв.м., центральний склад площею 396 кв.м., склад площею 75 кв.м., столярна майстерня площею 52,5 кв.м., бокси для автомобільних машин площею 277,5 кв.м., підсобне приміщення площею 37,5 кв.м., побутове приміщення площею 192 кв.м.; автомобільним транспортом до складу якого входять: «ЗАЗ 1102» (1 шт.), «ЗАЗ 11026» (1 шт.), «ЗАЗ-968МП» (2 шт.), «ГАЗ-24» (1 шт.), «ГАЗ-3110» (2 шт.), «ВАЗ-2107»

(3 шт.), «УАЗ-2206» (1 шт.), «ЗІЛ-130 ММ3-555» (1 шт.), «ГАЗ-33021» (1 шт.), «ГАЗ-33023» (1 шт.), «ГАЗ-53А» (1 шт.), «ЕРАЗ-762в» (2 шт.), «КАМАЗ 540»

(1 шт.), «ОДАЗ 9370» (1 шт.), «МТ-11» (1 шт.), «ВАЗ-21043» (1 шт.), «ЕО-2621 ЮМЗ» (1 шт.), «МТЗ-82» (1 шт.).

У подальшому, ОСОБА_4 , у період з 27.11.2015 по 16.11.2016, перебуваючи на посаді директора незаконно створеного СГД «ГУП РК «Крымдорсвязь», здійснював фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом матеріального забезпечення, а саме облаштування дорожньої інфраструктури на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя з боку РФ.

Крім того, 07.02.2017, ОСОБА_4 став директором незаконно створеного СГД «ГУП«Севастопольское МППЖТ», та здійснював адміністративно-розпорядчі, інші управлінські функції щодо керування його фінансово-господарською діяльністю та управління майном, що на праві державної власності належить Україні, яке перебуває на балансі Севастопольської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», а саме під`їзних залізничних колій, які примикають до ст. Мекензієві Гори АР Крим.

У подальшому, ОСОБА_4 , у період з 07.02.2017 по 12.10.2017, перебуваючи на посаді директора незаконно створеного СГД «ГУП«Севастопольское МППЖТ», здійснював фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом матеріального забезпечення, а саме передачі у користування під`їзних залізничних колій, які примикають до ст. Мекензієві Гори АР Крим та подальшого її обслуговування.

ОСОБА_4 , 01.03.2017, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя з боку РФ, реалізовуючи свій злочинний умисле, спрямований на фінансування (матеріальне забезпечення) дій, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, в особі директора «ГУП«Севастопольское МППЖТ», уклав з «Государственным заказчиком Федеральное казенное учреждение «Управление Черноморского флота», діючого від імені РФ, в особі начальника «службы военных сообщений заместителя начальника управления транспортного обеспечения Черноморского флота» ОСОБА_10 «Государственный контракт № 89/2/2/2017/ЕП/3 на оказание услуг по предоставлению в пользование железнодорожного пути необщего пользования ГУП «Севастопольское МППЖТ» для нужд Федерального казенного учреждения «Управление Черноморского флота» в 2017 году».

Відповідно до умов зазначеного контракту, підписаного ОСОБА_4 , «ГУП«Севастопольское МППЖТ» надає (матеріально забезпечує) військовій частині НОМЕР_1 РФ, єдиним завданням якої є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та яка розташована на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь з боку РФ, у користування залізничні під`їдні колії не загального користування, довжиною 4,1259 км, які примикають до станції Мекензієві гори АР Крим, та які на праві державної власності належать Україні та перебувають на балансі Севастопольської філії ПрАТ«Київ-Дніпровське МППЗТ».

Таким чином своїми умисними діями, які виразилися у фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 110-2 КК України.

Згідно з оголошеною у судовому засіданні угодою про визнання винуватості від 20.09.21 року, укладеною між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_4 , під час досудового розслідування та в перебігу судового провадження, останній повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110-2 КК Українив обсязі та за обставин, викладених у обвинувальному акті, що затверджено 20.09.21 року прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , та добровільно погодився на укладання угоди про визнання винуватості, при цьому узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах залізничного транспорту строком на 2 роки із звільненням ОСОБА_4 на підстав ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України; наслідки невиконання угоди.
Тим самим, на час підготовчого судового провадження, встановлено достатність фактичних даних для визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110-2 КК України. Дане кримінальне провадження у відповідності до положень ст. 12 КК України класифіковане як нетяжкий злочин.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, зауваживши про важливість тих показань, які надавав обвинувачений щодо викривання інших осіб у їх кримінальній діяльності, вказав, що укладення угоди є важливим в інтересах держави, та на активне сприяння обвинуваченим у розкритті вчиненого ним злочину та протиправній діяльності інших осіб.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 також просили суд про затвердження угоди про визнання винуватості, обвинувачений вказав, що ініціатива щодо укладення угоди виходила від нього, йому зрозуміло наслідки її затвердження, його позиція є добровільною.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження суд приходить до висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором у кримінальному провадженні з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, судом під час судового засідання з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє зміст положення п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження цієї угоди судом.

Також, судом встановлено, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Сторонам угоди, зокрема, відомо та зрозуміло про обмеження їх прав на оскарження вироку у разі її затвердження.

Аналізом сукупності досліджених в судовому засіданні наявних у суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що прокурором при вирішенні питання про укладення цієї угоди про визнання винуватості правильно та у відповідності до вимог ст. 470 КПК України враховано наступні обставини: ступінь та характер сприяння обвинуваченого у розслідуванні кримінального провадження щодо нього та інших осіб, а саме зобов`язання надати викривальні показання про осіб, обставини та події, які мають значення для кримінального провадження та підлягають встановленню (доказуванню).

Умовами угоди правильно враховано, що ОСОБА_4 щиро розкаюється в скоєному, критично оцінює свою злочинну поведінку, в тому числі шляхом повного визнання вини, сприяв розкриттю вчинених ним діянь, добровільно, своїми активними діями, надавав сприяння органам досудового розслідування в з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження.

Крім цього, при укладенні угоди вірно враховано, що ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, він раніше не судимий, враховано його вік, сімейний стан, наявність на утриманні дітей, а також інші обставини, які його характеризують.

Встановлено обставину, яка, згідно з вимогами ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Вказані вище обставини, на переконання суду, істотно впливають та вказують на допустимість прийняття позитивного рішення щодо затвердження угоди про визнання винуватості з можливістю при цьому застосування покарання за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, визначеного умовами угоди, з урахуванням положень ст. ст. 52,75,77 КК України в частині признання додаткового покарання.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і, що угода відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим вона підлягає затвердженню.

Цивільний позов в межах даного кримінального провадження не заявлено.

Запобіжний захід не застосований та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили не вбачається.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 52, 75, 77, 368, 370, 374, 474-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 20 вересня 2021 року, укладенуу кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄДРДР 31.08.2021 за № 0000297, між прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 затвердити.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110-2 КК Українита призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах залізничного транспорту строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні

Головуючий суддя ОСОБА_11