Провадження № 11-кп/4820/899/21
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000925, № 0000966, № 0001849, № 0001969 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Канів Черкаської області, українцю, громадянину України, із середньою спеціальною освітою, який не працює, неодружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимому, останній раз

вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2022 року включно.
Визначено заставу в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 23 790 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою, і в разі внесення якої, постановлено покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання відповідному органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України.
Продовжуючи ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.
Не погоджуючись з ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалу вважає необґрунтованою.
На думку захисника, суддя не врахував, що обвинувачений повністю визнає вину по всіх епізодах, які йому інкриміновано, має малолітню дитину, яку зобов`язаний утримувати, бажає відшкодувати шкоду потерпілим, що можливо реалізувати лише перебуваючи на свободі.

Крім того, кримінальні правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_7 , є нетяжкими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування ОСОБА_7 від суду, оскільки він не має постійного місця проживання у місті Хмельницькому, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років; вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів майнового характеру, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний ОСОБА_7 , вислухана думка захисника, прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, продовжують існувати ризики того, що він зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятись від суду.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що такі ризики як продовження злочинної діяльності та переховування від суду продовжують існувати та не зменшились.
Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано визнання обвинуваченим вини за всіма епізодами, які йому інкриміновано, наявність у нього малолітньої дитини не заслуговують на увагу суду, оскільки такі обставини, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не є визначальними при продовженні обраного раніше запобіжного заходу.

Твердження адвоката про те, що обвинувачений бажає відшкодувати шкоду потерпілим, що можливо реалізувати лише перебуваючи на свободі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, матеріали провадження не містять, а стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачений з моменту вручення йому повідомлення про підозру до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вчиняв будь-які дії з відшкодування шкоди потерпілим.

Щодо посилання захисника на те, що кримінальні правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_7 , є нетяжкими, то зазначене враховано судом при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу та постановленні ухвали.

Зокрема, суд взяв до уваги, що останній обвинувачується у вчиненні нетяжких кримінальних правопорушень, які за своїм характером представляють особливу суспільну небезпеку та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти років, а також кількість епізодів злочинної діяльності чотирнадцять.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Окрім того, колегія суддів враховує, що будучи раніше неодноразово судимим, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нових кримінальних правопорушень, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та можливість продовжувати злочинну діяльність, що є підтвердженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2021 року про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2022 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4