ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2021 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
слідчий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0002811 від 20.12.2021 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Узбекистан, уродженки м. Андіжан Республіки Узбекистан, жительки АДРЕСА_1 , такої, що має середню професійною освіту, офіційно непрацевлаштованої, раніше несудимої (зі слів),
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладачів ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в:
22.12.2021 слідчий у кримінальному провадженні старший слідчий СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , звернулась до слідчого судді в рамках кримінального провадження №0002811 від 20.12.2021 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
З клопотання слідує, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002811 від 20.12.2021 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.
Як зазначає слідчий, у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та трьох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, виник спільний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та направлений на вимагання грошових коштів у останнього (незаконна вимога передати чуже майно) з погрозою насильства стосовно ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб шляхом позбавлення волі останнього.
Реалізуючи вищевказаний умисел, 19.12.2021 приблизно о 19:50 ОСОБА_15 спільно з двома невстановленими чоловіками та однією невстановленою жінкою на транспортному засобу марки «Hyundai» моделі «Sonata», сріблястого кольору, (д.н.з. НОМЕР_1 ) (далі автомобіль марки «Hyundai») прибули до місця роботи потерпілого: АДРЕСА_2 , а саме мафу для приготування швидкої вуличної їжі, де приблизно о 20:00 ОСОБА_15 разом із невстановленим чоловіком вийшов з салону автомобіля та, підійшовши до ОСОБА_13 , попросив його вийти з приміщення мафу на вулицю.
Слідчий у клопотанні зазначає, що в подальшому, коли ОСОБА_16 підійшов до чоловіків, згідно розподілених ролей, одна невстановлена особа спостерігала за навколишньою обстановкою, а в цей час ОСОБА_15 відчинив праві задні пасажирські двері автомобіля та схопив за одяг ОСОБА_14 з метою придушення його волі до самооборони, блокуючи можливість чинити опір. Після чого ОСОБА_15 примусово проти волі ОСОБА_14 , порушуючи право останнього на свободу та особисту недоторканість, посадив ОСОБА_14 на заднє пасажирське сидіння до салону автомобіля марки «Hyundai», який на праві власності належить ОСОБА_17 , за кермом якого та на правому передньому пасажирському сидінні знаходились невстановлені особи.
У цей же час ОСОБА_15 та інший невстановлений чоловік також сіли на заднє сидіння автомобіля таким чином, що ОСОБА_16 сидів між ними, одягнувши останньому на голову шапку, щоб він нічого не бачив, чим позбавили потерпілого одного із основних органів чуття зору та насильно пригнули корпус тіла ОСОБА_14 донизу, щоб він не чинив опір та не міг вільно залишити салон автомобіля. Під час руху ОСОБА_15 разом із невстановленим чоловіком здійснювали погрози фізичною розправою стосовно ОСОБА_14 , які останній сприймав як реальні та, побоюючись за своє життя та здоров`я, не чинив опору.
Зі змісту клопотання вбачається, що цього ж дня приблизно о 21:00 ОСОБА_15 та троє невстановлених осіб, незаконно позбавивши волі ОСОБА_14 , з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та, перешкоджаючи останньому обирати за своєю волею місцезнаходження, привезли останнього на зазначеному автомобілі до гаражу № НОМЕР_2 на території гаражно-будівельного кооперативу «Супутник 3» (м. Київ, вул. Крайня, 13).
Після чого ОСОБА_15 та троє невстановлених осіб покинули салон вказаного автомобіля, при цьому ОСОБА_15 разом з іншою невстановленою особою, застосовуючи фізичну силу відносно ОСОБА_14 , обхопивши потерпілого руками, примусово витягнули його із салону автомобіля та затягнули до приміщення вищевказаного гаражу.
У подальшому, перебуваючи у приміщенні гаражу № НОМЕР_2 на території гаражно-будівельного кооперативу «Супутник 3» (м. Київ, вул. Крайня, 13), ОСОБА_15 разом із невстановленою особою, проти волі потерпілого поклали його у горизонтальне положення на дерев`яну балку, зав`язали йому руки і ноги мотузкою, після чого невстановлена особа покинула місце злочину, а ОСОБА_15 перемістив ОСОБА_14 до підвального приміщення вказаного гаражу, зачинивши двері до нього, залишивши потерпілого із перев`язаними верхніми та нижніми кінцівками у темряві без засобів для життя та без продуктів харчування, продовжуючи утримувати потерпілого у такий спосіб у приміщенні гаражу без його волі.
Реалізуючи спільний вищевказаний умисел ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 та трьох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, 20.12.2021 приблизно о 10:00 ОСОБА_15 відчинив двері до підвального приміщення гаражу та надав можливість потерпілому піднятись по сходинках доверху. В той час у приміщенні перебували також ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , котрі, побачивши потерпілого з перев`язаними мотузкою руками та ногами, який не мав фактично можливості чинити опору та не мав змоги покинути приміщення, продовжили висловлювати погрози фізичною розправою та насильством стосовно ОСОБА_14 та вимагати від останнього грошові кошти. При цьому ОСОБА_12 завдав ОСОБА_23 декілька ударів рукою в область голови та грудної клітки.
Через деякий час ОСОБА_15 та ОСОБА_12 покинули приміщення гаражу, а потерпілий ОСОБА_16 продовжив утримуватись у вказаному приміщенні, де продовжили перебувати ОСОБА_21 і ОСОБА_24 .
Як зазначає у клопотанні слідчий, група осіб у складі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 та трьох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, діючи за попередньою змовою групою осіб з метою позбавлення волі ОСОБА_14 , будучи усвідомленими та обізнаними в місці утримання потерпілого в гаражі № НОМЕР_2 на території гаражно-будівельного кооперативу «Супутник 3» (м. Київ, вул. Крайня, 13), незаконно утримували раніше викраденого ОСОБА_14 до його фактичного звільнення працівниками поліції 20.12.2021 о 18:34.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями, які виразилися в незаконному позбавленні волі, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Крім того, реалізуючи вищевказаний спільний умисел ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 та трьох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, за вищевказаних обставин та спосіб незаконно позбавивши волі ОСОБА_14 та утримуючи останнього в гаражі № НОМЕР_2 на території гаражно-будівельного кооперативу «Супутник 3» (м. Київ, вул. Крайня, 13), 20.12.2021 близько 10:00 ОСОБА_15 , перебуваючи в гаражі, відчинив двері до підвального приміщення гаражу та надав можливість потерпілому піднятись по сходинках доверху. В той час у приміщенні перебували також ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , котрі побачивши потерпілого, який продовжував знаходитись із перев`язаними мотузкою руками та ногами, не маючи фактично можливості чинити опору та покинути приміщення, продовжили висловлювати погрози фізичною розправою та насильством відносно ОСОБА_14 та вимагати грошові кошти від останнього у розмірі 2 000 дол. США, що станом на 19.12.2021 згідно курсу НБУ становить 54 440 грн, за його звільнення. При цьому ОСОБА_12 завдав ОСОБА_23 декілька ударів рукою в область голови та грудної клітки. Через деякий час ОСОБА_15 та ОСОБА_12 покинули приміщення гаражу, а ОСОБА_16 продовжив утримуватись у вказаному приміщенні та ОСОБА_21 і ОСОБА_22 продовжили перебувати у гаражі разом із потерпілим.
Як зазначає у клопотанні слідчий, група осіб у складі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 та трьох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, діючи за попередньою домовленістю з метою позбавлення волі ОСОБА_14 та отримання матеріальної винагороди шляхом вимагання з метою незаконного збагачення, будучи усвідомленими та обізнаними про місце утримання потерпілого в гаражі № НОМЕР_2 на території гаражно-будівельного кооперативу «Супутник 3» (м. Київ, вул. Крайня, 13) утримували раніше викраденого ОСОБА_14 до його фактичного звільнення працівниками поліції о 18:34 20.12.2021.
Таким чином, ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства відносно потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає достатніми підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_20 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:
ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_26 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_22 , усвідомлюючи міру покарання за кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Крім того, на обґрунтування вказаного ризику сторона обвинувачення посилається на те, що підозрювана не має місця реєстрації на території України, що, на думку органу досудового розслідування, може свідчити ро те, що підозрювана може покинути території України;
ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_26 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконно впливати на свідків. Вказаний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_27 відомо місця проживання вказаних осіб, так як протоколи допитів із зазначенням анкетних даних таких осіб вручено стороні захисту з даним клопотанням. Підозрювана шляхом вмовляння, погрози або підкупу може схиляти потерпілого та свідків до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, оскільки вона вже підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства щодо потерпілого, що негативно вплине на хід досудового розслідування.
ризик вчинення підозрюваною ОСОБА_26 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_22 не має постійних джерел доходу та належних засобів для існування, підозрюється у вчиненні умисного не тяжкого та тяжкого злочинів проти життя та здоров`я особи. Крім того, про ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки ОСОБА_28 , на думку органу досудового розслідування, в сукупності свідчать мета, спосіб та обстановка вчинення злочинів, характер інкримінованого злочинів, які мають насильницький характер.
Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваної під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_27 у разі визнання її винною, у сукупності із даними про особу підозрюваної та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваної менш суворого запобіжного заходу, оскільки з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення злочинів, їх тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваної має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Захисник проти задоволення клопотання заперечив, зазначив, що підозра є необґрунтованою, а ризики недоведеними, оскільки його підзахисний ухилятися від слідства/суду чи будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню наміру не має, має постійне місце проживання, де проживає разом з батьками та малолітніми дітьми, які потребують її піклування, а тому, з огляду на викладене, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.
Підозрювана підтримала позицію захисника, заперечила проти задоволення клопотання слідчого, та просила застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Крім того звернула увагу слідчого судді що в ході затримання до неї було застосовано насильство, продемонструвавши тілесні ушкодження, які нею були отримані.
Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
20.12.2021 о 19:30 ОСОБА_29 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
21.12.2021 ОСОБА_27 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
22.12.2021 ОСОБА_27 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції ЄСПЛ, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому, відповідно до рішень ЄСПЛ, зокрема, у справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988 та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 23.10.1994, факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», не повинні бути такого самого рівня, як факти, на яких має ґрунтуватись обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що докази, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, долучено до матеріалів клопотання, зокрема:
заява ОСОБА_30 про вчинене кримінальне правопорушення від 20.12.2021;
протоколи огляду місця події;
протоколи допиту свідків;
протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_30 від 22.12.2021;
протоколом огляду предмету від 21.12.2021
інші матеріали в їх сукупності.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та містяться в доданих до нього матеріалах, при цьому й зважує на те, що на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.
Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_26 злочинів, інкримінованих їй стороною обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, репутацію.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005, «Биков проти Російської Федерації»10.03.2009).
Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).
Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у своєму клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.
Так, сторона обвинувачення зазначає про те, що підозрювана, усвідомлюючи міру покарання за злочини, в яких підозрюється, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Про обґрунтованість даного ризику, на думку органу досудового розслідування, що підозрювана не має місця реєстрації на території України, що, на думку органу досудового розслідування, може свідчити ро те, що підозрювана може покинути території України, що, згідно твердження сторони обвинувачення, повністю підтверджує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Однак слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.
Так, у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 03.10.2006 ЄСПЛ зазначив, що основна мета ст. 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
При оцінці позбавлення свободи будь-кого Суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними (рішення у справах «Боцано проти Франції» від 18.12.1986, «Ходорковський проти Росії» від 31.05.2011).
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.03.2015 «Котій проти України» зазначив, що п. 1 ст. 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства, він також має бути необхідним за конкретних обставин (аналогічна позиція висвітлена в рішеннях у справах «Хайредінов проти України» від 14.10.2010, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Таран проти України» від 17.10.2013, «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007). Один із встановлених практикою Суду загальних принципів полягає у тому, що тримання під вартою вважатиметься «свавільним» в разі, коли, незважаючи на дотримання букви національного закону, має місце недобросовісність або введення в оману органами влади або коли органи влади нехтують спробами правильного застосування відповідного законодавства (рішення у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04.06.2015).
При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (рішення у справах «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Свершов проти України» від 27.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012, «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).
Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справах «Буров проти України» від 17.03.2011, «Іловецький проти Польщі» від 04.10.2001, «Смірнова проти Російської Федерації» від 24.07.2003, «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008. Ці та інші обставини повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин особи, які виправдовують його тримання під вартою (рішення у справі «Алексанян проти Російської Федерації» від 22.12.2008), мати конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справах «Клішин проти України» від 20.06.2012, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000). При цьому відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення у справах «Пшевечерський проти Російської Федерації» від 24.05.2003, «Сулаоя проти Естонії» від 15.02.2005). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі «Олександр Макаров проти Російської Федерації» від 12.03.2009).
Оцінюючи заявлений стороною обвинувачення ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, відмічає, що встановлені в ході судового розгляду обставини не дають підстав однозначно стверджувати, що вказаний ризик має настільки високий ступінь ймовірності, який слугував би підставою для застосування до підозрюваної ОСОБА_20 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Стороною обвинувачення не надано доказів того, що останньою вчинялись дії направлені на переховування від органу досудового розслідування, або які б давали обґрунтовані підстави вважати, що остання може вчинити такі дії, з огляду на що, такі доводи є формальними та сумнівними, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ступінь ймовірності його настання, який слугував би підставою для застосування до ОСОБА_20 виняткового запобіжного заходу.
Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність, ризику ймовірного впливу на свідків у кримінальному провадженні.
З указаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.
Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію кримінального провадження такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваної можливо уникнути шляхом покладення на неї обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ, у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних.
Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до його застосування.
Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованих злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_22 , суворість можливого покарання, дані про особу останньої (вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, те, що вона раніше не судима, має на утриманні малолітніх дітей, що у своїй сукупності свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків), зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0002382 від 28.10.2021, з покладенням на підозрювану ОСОБА_29 процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Доведеність винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.
Що стосується поданої захисником скарги в порядку ст.206 КПК України, то слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи, і відповідно до ч. 6 вказаної статті у разі, якщо під час судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи (п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України).
Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі. Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються (частини 7 та 8 ст. 206 КПК України)
Враховуючи повідомлені ОСОБА_26 в судовому засіданні обставини щодо застосування насильства до неї під час її фактичного затримання, а також наявні тілесні ушкодження, слідчий суддя вважає, що скаргу слід задовольнити та відреагувати відповідно до вищевказаних положень процесуального закону.
п о с т а н о в и в:
Скаргу підозрюваної ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану в порядку ст. 206 КПК України задовольнити.
Доручити Оболонському УП ГУНП у м. Києві провести перевірку фактів, повідомлених підозрюваною ОСОБА_4 в ході судового розгляду з приводу застосування до неї насильства під час її фактичного затримання.
Копію ухвали слідчого судді направити до Оболонського УП ГУНП у м. Києві для виконання.
Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора у кримінальному провадженні №0002811 від 20.12.2021.
Клопотання слідчого у кримінальному провадженні старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останній залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 до 07:00 години наступної доби у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0002811 від 20.12.2021, а саме до 19.02.2022 включно, за виключенням необхідності отримання екстреної медичної допомоги, зобов`язавши ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) прибувати за кожною вимогою слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження, до процесуальних керівників, які здійснюють процесуальне керівництво, а також до слідчого судді, суду.
ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
1) не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
3) утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження, а також зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні в усіх випадках, крім спільної участі у слідчих та процесуальних діях;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвалу про тримання підозрюваної ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом передати для виконання Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві.
Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві негайно поставити на облік ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
У разі невиконання підозрюваною ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) покладених на неї обов`язків до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1