У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/1796/21

№ 1-кп/183/1054/21

22 вересня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

перекладача ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000714 відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір Республіка Вірменія, громадянина Вірменії, проживаючого в Республіці Вірменія,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чадир-Лунга Республіки Молдова, громадянина Молдови, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця сел. Таромське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строку раніше обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, кожному на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжних заходів стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинувачених необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 вважав за неможливе розглядати клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу його підзахисному у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на стадії підготовчого засідання не можливо розглядувати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки такі дії суду не узгоджуються зі ст. 315 КПК України, яка містить вичерпний перелік питань, які вирішуються під час підготовчого судового засідання. Водночас, застосування положень ч. 3 ст. 331 КПК України є неможливим з огляду на те, що ці положення стосуються стадії судового розгляду, а не підготовчого засідання.

Обвинувачений ОСОБА_16 у повному обсязі підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання, оскільки прокурором не надано жодного доказу чи даних, які би свідчили про існування обґрунтованої підозри чи існування ризиків, на які він посилається.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 вважав за неможливе розглядати клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу його підзахисному у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на стадії підготовчого засідання не можливо розглядувати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки такі дії суду не узгоджуються зі ст. 315 КПК України. Водночас, застосування положень ч. 3 ст. 331 КПК України є неможливим з огляду на те, що ці положення стосуються стадії судового розгляду, а не підготовчого засідання.

Обвинувачений ОСОБА_10 погодився з позицією свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_7 вважав за неможливе розглядати клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на стадії підготовчого засідання не можливо розглядувати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки такі дії суду не узгоджуються зі ст. 315 КПК України, яка містить вичерпний перелік питань, які вирішуються під час підготовчого судового засідання. Водночас, застосування положень ч. 3 ст. 331 КПК України є неможливим з огляду на те, що ці положення стосуються стадії судового розгляду, а не підготовчого засідання.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про необхідність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання ОСОБА_9 винуватим обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду провадження, ОСОБА_16 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про наявність у ОСОБА_9 соціальних зв`язків, оскільки останній одружений. Водночас, судом також враховується і те, що, ОСОБА_16 є громадянином Республіки Вірменія, проживає на території Республіки Вірменія та не має постійного місця мешкання на території України, підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_16 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.

До того ж, обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного клопотання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_9 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_15 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_15 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.
Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_15 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_10 має місце реєстрації та проживання, а також наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений та має на утриманні малолітню дитину. Разом з тим, суд враховує те, що ОСОБА_10 є громадянином Республіки Молдова, а також те, що на момент розгляду клопотання підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_10 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.

До того ж, обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_10 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_10 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_11 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та ч. 1 ст. 263 КК України, який в силу вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_11 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які підтверджені доказами, про те, що ОСОБА_11 має місце реєстрації та проживання, постійне місце роботи, та наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений. Разом з тим, суд враховує, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб суду не надано, обвинувачується, у тому числі, у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_11 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.

До того ж, обставини кримінальних правопорушень, описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_11 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_11 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_11 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_11 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Доводи сторони захисту щодо неможливості розгляду клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.

Відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, які було продовжено ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року по 25 вересня 2021 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відтак, системний аналіз норм кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування (продовження) судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язком суду під час судового провадження, як на стадії судового розгляду, так і підготовчого судового провадження.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_17 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно.

Повний текст ухвали складено і оголошено 24 вересня 2021 року о 12 годині 45 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1