КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0005510, внесеного до ЄРДР 4 листопада 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 8 червня 2021 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 2 вересня 2019 року за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 345 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді 6 років позбавлення волі (покарання відбуте),

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого
ОСОБА_5 С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 4 листопада 2020 року близько о 14.10 год. знаходився біля будинку за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 28. У цей час екіпаж патрульної поліції «Рубін 505» у складі поліцейського Управління патрульної поліції у місті Києві ОСОБА_10 , інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві ОСОБА_8 та інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві ОСОБА_11 , які виконували свої службові обов`язки, отримали виклик: «Хуліганство за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 28». Працівники правоохоронного органу прибули за вказаною адресою, де підійшли до ОСОБА_5 . У подальшому ОСОБА_10 представився та попросив надати документи, які посвідчують особу ОСОБА_5 , однак останній законну вимогу працівника поліції не виконав та почав вести себе агресивно, виражатися нецензурною лайкою, не реагуючи на законні вимоги поліцейських. Після чого ОСОБА_5 був попереджений про застосування стосовно нього фізичної сили та спеціальних засобів, передбачених ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», однак, на зауваження останній не відреагував.
У подальшому ОСОБА_5 дістав із карману згорток паперу та, поклавши його до рота, почав тікати. Забігши до під`їзду вказаного будинку, останній почав бігти вверх по сходам, а працівники патрульної поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_8 побігли за ним. У цей час у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням працівником своїх службових обов`язків.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, ОСОБА_5 наніс один удар ногою в область грудної клітини ОСОБА_12 , від якого останній впав, спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді синців у потиличній ділянці по центру, у проекції нижньої третини грудини, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» - залишено без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислюється з 4 листопада 2020 року.
Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити у справі новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що призначене судом ОСОБА_5 покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а також положенням постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого та обставинам, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, безпосереднім об`єктом якого є нормальна діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, що свідчить про приниження їх значущості для забезпечення законності та громадського порядку у суспільстві. Разом з тим, суспільно-небезпечні дії ОСОБА_5 виразилися в активному опорі законним вимогам працівникам правоохоронного органу та подальшим спричиненням тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу.
Апелянт звертає увагу також на те, що дані, які характеризують особу обвинуваченого, отримані під час досудового розслідування та судового слідства, не дозволяли суду зробити обґрунтований висновок, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, адже на момент вчинення вищевказаного злочину ОСОБА_5 не був зайнятий суспільно-корисною працею, не був офіційно працевлаштований, не мав постійних джерел доходу.
Крім того прокурор наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_5 має непогашену та незняту в установленому законом порядку судимість, у тому числі за аналогічне кримінальне правопорушення, передбачене ст. 345 КК України. Так, останній вчинив дане умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, будучи засудженим 2 вересня 2019 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 345 КК України, що свідчить про зневагу до загальноприйнятих норм суспільства, порядку у суспільстві, про повну зневагу до авторитету органів державної влади та про те, що ОСОБА_5 схильний до вчинення нових умисних злочинів, у тому числі пов`язаних із заподіянням тілесних ушкоджень іншим людям.
Окрім того прокурор зазначає про те, що на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва перебуває кримінальна справа № 05-28406 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121 КК України, які останній вчинив, перебуваючи на іспитовому строку, відповідно до вироку Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.
Як вказується в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_13 суд першої інстанції у відповідності до ст. 67 КК України врахував, зокрема, обставини, які обтяжують покарання, а саме рецидив злочину та вчинення злочину особою повторно. Разом з тим, відповідно до ст. 66 КК України обставини, які могли б пом`якшити покарання останньому, відсутні, останній повністю заперечив свою винуватість у вчиненні даного злочину.
Також прокурор в обґрунтування своїх доводів наголошує на тому, що за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_5 характеризується досить із негативної сторони, про що повідомили мешканці будинку, де мешкає останній, та підтверджується відповідною характеристикою.
Також, з посиланням на правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року, ухваленої у справі №349/1481/18, прокурор стверджує, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років позбавлення суд першої інстанції не в повній мірі врахував поведінку обвинуваченого одразу після вчинення злочину та до винесення судом вироку. Так, останній нахабно себе поводив під час досудового розслідування та судового слідства, у тому числі, зокрема, під час судових засідань неодноразово виражався нецензурною лайкою на адресу учасників процесу, поводив себе агресивно та дозволяв собі палити цигарку безпосередньо у залі судових засідань під час розгляду вказаного кримінального провадження, що безпосередньо зафіксовано на відео камери у залі судових засідань. У даному випадку очевидною є стійка антисоціальна спрямованість обвинуваченого ОСОБА_5 , який протиставляє себе суспільству, вказує на небезпеку для спільноти, у якій він перебуває.
На думку прокурора, призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі є надто м`яким та недостатнім для його виправлення і перевиховання, не відповідає вимогам закону, що потягло ухвалення вироку, який не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду пом`якшити або скасувати, апеляційну скаргу задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 зазначає про те, що звинувачення, яке викладене в обвинувальному акті, не відповідає фактичним обставинам справи, встановленими в ході судового розгляду, і, тим самим суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
З посиланням на позицію Європейського суду з прав людини, обвинувачений вказує на те, що висновки суду першої інстанції, які викладені у вироку, не ґрунтуються та не підтверджуються належними та допустимими доказами, а мотиви ухвалення вказаного рішення є неналежними та недопустимими.
Обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на положення ст. 94 КПК України, ст. ст. 50, 65 КК України, зазначає, що призначене покарання має відповідати принципу справедливості, співмірності, індивідуалізації.
На переконання обвинуваченого, оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладений у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи, що обвинуваченому призначене м`яке покарання; потерпілого, який підтримав позицію прокурора; обвинуваченого, який під час апеляційного розгляду вказав про те, що обставини справи у вироку викладені не зовсім точно, оскільки працівники поліції підійшли до нього безпідставно, ображали його із-за кольору шкіри, штовхали його бабусю, яка вийшла заступитись за нього, проте просив пом`якшити покарання; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, вважаючи можливим обмежитись тим строком покарання, який обвинувачений вже відбув, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши апеляційний розгляд в їх межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині не визнав та показав, що 4 листопада 2020 року він перебував біля під`їзду будинку, де проживає. У цей час до нього підійшли патрульні поліцейські, почали запитувати документи та чому він без маски. При цьому поліцейські його ображали із-за кольору шкіри. Оскільки при собі документів та маски не було, він зателефонував у домофон попросити, щоб його бабуся ОСОБА_14 винесла йому паспорт та маску. однак, коли він розвернувся, патрульний поліцейський застосував до нього сльозогінний газ. Після чого патрульний поліцейський намагався підняти його та перекинути через себе, однак, упустив, внаслідок чого він впав патрульному поліцейському на бронежилет. Його роздратувала така поведінка патрульних. Коли вийшла бабуся та почала його захищати, поліцейські почали ображати бабусю. Він дістав з кишені пустий паперовий згорток, поклав його собі у рот та ковтнув. Після чого він забіг у під`їзд, а коли патрульний поліцейський знову спробував застосувати до нього сльозогінний газ, намагався вибити ногою вказаний «газовий балончик» з рук поліцейського, однак ударів він не завдавав, а лише намагався захиститись.

На переконання колегії суддів, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, з дотриманням положень ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.
Так, з показань в судовому засідання потерпілого ОСОБА_8 встановлено, що 4 листопада 2020 року близько о 14.10 год. він виконував обов`язки патрульного поліцейського в складі екіпажу патрульної поліції «Рубін 505» разом з поліцейськими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У цей час надійшов виклик на лінію «102» про вчинення хуліганських дій за адресою: АДРЕСА_2 , а саме застосування «газового балончика» до заявника. Прибувши на вказаний виклик, вони побачили обвинуваченого, до якого підійшов ОСОБА_10 , щоб перевірити його особу та провести поверхневий огляд, оскільки його поведінка викликала підозру. ОСОБА_11 у цей час підійшла до заявника, який викликав поліцію. Під час встановлення особи ОСОБА_5 останній почав вести себе агресивно, нецензурно висловлюватись та хапати їх за одяг. ОСОБА_5 було неодноразово попереджено, що, якщо він не виконає законні вимоги патрульних поліцейських, до нього будуть застосовані заходи фізичного впливу та спеціальні засоби. У цей час ОСОБА_5 дістав з кишені паперовий згорток та, повідомивши, що це наркотична речовина, поклав вказаний згорток собі до рота. При спробі затримати ОСОБА_5 почалася штовханина, під час якої ОСОБА_5 вирвався та забіг у під`їзд. Патрульні поліцейські почали переслідувати ОСОБА_5 . Тікаючи по сходах ОСОБА_5 розвернувся та наніс йому ( ОСОБА_8 ) удар ногою в область грудної клітини, від чого він впав зі сходів та вдарився об стіну. Внаслідок удару та падіння йому були заподіяні тілесні ушкодження та був госпіталізований.

Аналогічні за змістом показання надав в судовому засіданні в суді першої інстанції і свідок ОСОБА_10 .

Відповідно до показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 4 листопада 2020 року приблизно о 14.10 год. вона в складі екіпажу патрульної поліції «Рубін 505» разом з поліцейськими ОСОБА_10 та ОСОБА_8 здійснювали патрулювання. В цей час надійшов виклик про хуліганські дії за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши на місце виклику, вона підійшла до заявника для з`ясування обставин події, а ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підійшли до ОСОБА_5 для встановлення його особи. Під час перевірки ОСОБА_5 поводив себе агресивно. Патрульні поліцейські намагались його затримати, однак, ОСОБА_5 вчинив опір, вирвався та забіг до під`їзду. Що відбувалося у під`їзді вона не бачила.
Згідно з показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 4 листопада 2020 у слухавку домофона вона почула крики та вийшла на вулицю. На вулиці побачила онука ОСОБА_5 , який був без верхнього одягу та кричав. Поліцейські повалили його на землю та застосували до нього сльозогінний газ. Вона хотіла забрати онука додому, оскільки у нього проблеми з психічним здоров`ям після травми голови, однак, патрульні поліцейські її відштовхнули, а онук вирвався та забіг у під`їзд.
Даними відповіді директора Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» від 28 грудня 2020 року підтверджуються обставини того, що 4 листопада 2020 року о 14.22 год. був здійснений виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги за адресою АДРЕСА_2 до ОСОБА_8 (ас.76).
Відповідно до даних карти виїзду швидкої медичної допомоги від 4 листопада 2020 року попередній діагноз ОСОБА_8 : забій м`яких тканин грудної клітини (ас. 77-78).
Даними довідки міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 4 листопада 2020 року підтверджуються обставини встановлення ОСОБА_8 діагнозу: закрита травма грудної клітини. Забій м`яких тканин в проекції грудини. Забій м`яких тканин в потиличній ділянці голови (ас. 79).
Згідно з відеозаписом із портативного відеореєстратора працівників патрульної поліції від 4 листопада 2020 року, дослідженими під час судового розгляду, під час затримання патрульними поліцейськими ОСОБА_5 , останній не виконував законні вимоги патрульних поліцейських, чинив опір та у подальшому, перебуваючи у під`їзді будинку, завдав удар ногою працівнику патрульної поліції (ас. 81).
Відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту від 12 січня 2021 року з потерпілим ОСОБА_8 останній розказав та показав обставини вчинення щодо нього злочину (ас. 99-103).
Висновком експерта № 042/1-1088-2020 від 3 лютого 2021 року підтверджується, що ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців у потиличній ділянці по центру, у проекції нижньої третини грудини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер, морфологія виявлених ушкоджень не суперечить обставинам їх отримання, які продемонстровані під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 (ас. 137-142).
Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені злочину за встановлених судом обставин повністю підтверджена сукупністю доказів у кримінальному провадженні, і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.
Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, судом першої інстанції перевірялись показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не завдавав удару працівнику поліції ОСОБА_8 під час виконання останнім своїх службових обов`язків, і судом, на переконання колегії суддів, обґрунтовано визнано, що такі показання спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні.
Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 337 о/с від 15 травня 2019 року капітана поліції ОСОБА_15 призначено інспектором роти № 2 батальйону № 4 полку № 1 (ас. 144).
4 листопада 2020 року відповідно до дислокації сил та засобів на території Оболонського району м. Києва ОСОБА_15 входив у склад екіпажу патрульної поліції «Рубін 505», куди також входили поліцейський УПП у місті Києві ОСОБА_10 та інспектор Управління патрульної поліції у місті Києві ОСОБА_11 (ас. 68).
Відповідно до ст.ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 4.1 посадової інструкції інспектора роти № 2 батальйону № 4 полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, інспектор під час несення служби з метою виконання завдань має право: вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують відповідне право особи у випадках, передбачених законодавством; затримувати осіб на підставі і в порядку, передбачених законом, а також здійснювати їх доставлення до підрозділів Національної поліції України; застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством.
Згідно з реєстрацією викликів служби «102» до Оболонського Управління поліції ГУ НП в м. Києві 4 листопада 2020 року надійшло повідомлення про вчинення хуліганських дій за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 28 (ас. 67).
З показань потерпілого та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відеозапису подій встановлено, що ОСОБА_5 під час встановлення його особи поводив себе зухвало та агресивно по відношенню до працівників поліції, всіляко намагався завадити останнім виконувати свої службові повноваження, зокрема, висловлювався нецензурними словами у бік правоохоронців, хапав їх за одяг, після чого при намаганні затримати ОСОБА_5 за підозрою у збереженні наркотичних засобів, останній завдав одного удару ногою ОСОБА_8 в область грудної клітки, від чого ОСОБА_8 впав зі сходів та вдарився головою.
Показання вказаних осіб є послідовними та логічними, повністю підтверджуються та узгоджуються з відеозаписами нагрудних камер працівників поліції, що містяться на оптичному диску, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та які є об`єктивними доказами у справі, незалежними від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, і вказані докази є належними та допустимими.
Вказані докази, на переконання колегії суддів, у сукупності спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо неправомірного застосування патрульними поліції до обвинуваченого спеціальних засобів, а також того факту, що обвинувачений не наносив удар потерпілому.
Окрім того, з урахуванням наведених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, завдаючи удар ОСОБА_8 , ОСОБА_5 діяв умисно, про що додатково свідчать поведінка та спрямованість дій обвинуваченого безпосередньо перед нанесенням удару потерпілому.
При цьому колегія суддів враховує, що згідно з висновком експерта № 33 від 2 лютого 2021 року у період інкримінованого правопорушення 4 листопада 2020 року ОСОБА_5 виявляв ознаки: органічного ураження головного мозку травматичного генезу з психопатизацією особистості, когнетивними порушеннями, епілептиформними нападами в анамнезі. За своїм психічним станом ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час ОСОБА_5 виявляє ознаки органічного ураження головного мозку травматичного генезу з психопатизацією особистості, когнетивними порушеннями, епілептиформними нападами в анамнезі. За своїм психічним станом ОСОБА_5 може усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру не потребує; алкогольною та наркотичною залежністю не страждає. У період правопорушення 4 листопада 2020 року ОСОБА_5 не знаходився у стані фізіологічного афекту, або в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку. З урахуванням наявних у останнього психологічних особливостей, він здатен вірно сприймати обставини, які мають значення для провадження та надавати щодо них свідчення (ас. 196-204).
Встановлені під час судового розгляду обставини, на переконання колегії суддів, спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що про невідповідність висунутого обвинувачення фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду, а також про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені у вироку, не ґрунтуються та не підтверджуються належними та допустимими доказами, а мотиви ухвалення вказаного рішення є неналежними та недопустимими.
За встановлених судом першої інстанції обставин дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Що стосується доводів прокурора та обвинуваченого щодо неправильного призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченому, то колегія суддів доходить такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На переконання колегії суддів, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченого.
Так, при вирішення питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання, - вчинення злочину повторно та рецидив злочину, з урахуванням того, що ОСОБА_5 раніше судимий, у тому числі й за ч. 1 ст. 345 КК України, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, стан його здоров`я, те, що він перебуває на обліку у лікаря психіатра, у лікаря нарколога на обліку не перебуває.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, однак, не у максимальних межах санкції статті інкримінованого йому злочину.
При цьому, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69,75 КК України, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Таким чином, на переконання колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував й ті обставини, на які посилався прокурор в апеляційній скарзі.
Доводи прокурора про те, що на момент вчинення вищевказаного злочину ОСОБА_5 не був зайнятий суспільно-корисною працею, не був офіційно працевлаштований, не мав постійних джерел доходу, жодним чином не впливають на обставини вчиненого обвинуваченим злочину та на вид та розмір призначеного останньому покарання.
Окрім того, не ґрунтуються на вимогах закону й доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому тих обставин, що на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва перебуває кримінальна справа № 05-28406 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121 КК України, які останній вчинив, перебуваючи на іспитовому строку, відповідно до вироку Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Також, на переконання колегії суддів, є безпідставними доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував поведінку обвинуваченого одразу після вчинення злочину та до винесення судом вироку, оскільки судом при призначенні покарання враховані всі обставини, встановлені під час судового розгляду, у тому числі й всі дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також дані щодо стану його здоров`я, які відображені у висновку судово-психіатричного експерта.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжуються покарання, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, судом призначене покарання з дотриманням вимог закону.
За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років позбавлення волі, дотримався вимог закону, якими регламентується питання призначення виду та розміру покарання.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, а тому апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 8 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345 КК України, - залишити без зміни, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_5 , який утримується під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3