У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Врадіївка Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,
про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000300.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
особа, стосовно якої
вирішується питання про
застосування примусових
заходів медичного характеру
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року постановлено відносно ОСОБА_6 застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Постановлено процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення експертизи у розмірі 3 140,20 грн. віднести на рахунок держави.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпіла просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно ОСОБА_6 суворіший вид примусового заходу медичного характеру.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі потерпіла вважає застосований відносно ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру занадто м`яким та таким, що підлягає скасуванню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

02.03.2020 р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області, затверджене прокурором у кримінальному провадженні, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000300, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
В клопотанні зазначено, що 01.09.2019 р., близько 23.10 год., у ОСОБА_6 , який перебував на території домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , виник намір на проникнення до житлового будинку за вказаною адресою, де проживає та знаходилась ОСОБА_5 . Доводячи свій намір до кінця, грубо порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла, та іншого володіння особи, з мотивів явної неповаги до суспільства та встановлених суспільних правил та норм поведінки, ОСОБА_6 , шляхом демонтажу віконного скла, через отвір у вікні, всупереч волі власника, незаконно проник до будинку потерпілої ОСОБА_5 , чим порушив право на недоторканість житла.
В цей же день, близько 00.00 год., ОСОБА_6 , виявивши в одній із кімнат будинку гаманець, з грошовими коштами в сумі 6 000 грн., маючи ціль на незаконне збагачення, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, взяв гаманець з коштами, після чого, з викраденим майном, залишив територію вказаного домоволодіння, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди в розмірі 6 000 грн.
Вказані суспільно-небезпечні діяння, вчинені ОСОБА_6 , підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: незаконне проникнення до житла та таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

За висновками судово-психіатричної експертизи № 11 від 05.02.2020р. та № 27 від 28.02.2020 р., ОСОБА_6 страждає в даний час і страждав в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ознаками психічного розладу легкою розумовою відсталістю, ускладненою синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю, епізодичне вживання, з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. За психічним станом, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. У теперішній час він не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу невмотивованою, особу, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про обґрунтованість причетності ОСОБА_6 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами.

Що стосується визначеного судом виду примусового заходу медичного характеру, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції законним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:
1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;
2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;
3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;
4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частинами 4-5 вказаної вище норми закону визначається: госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.
Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
При цьому, як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 р., визначаючи, відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити, як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру, із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст. 94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. (справа № 219/12156/17) та від 30.05.2019 р. (справа № 243/4632/17).

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 вчинено 2 суспільно небезпечних діяння, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України, родовими та безпосередніми об`єктами яких є врегульовані законом суспільні відносини власності та права людини на недоторканність житла, способи вчинення яких не пов`язані з посяганням на життя інших осіб.
Із висновку судово-психіатричного експерта № 11 від 05.02.2020 р. вбачається, що ОСОБА_6 , на момент інкримінованого правопорушення та на теперішній час, виявляє ознаки психічного розладу легкої розумової відсталості, ускладненої синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю, епізодичне вживання, з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. За своїм психічним станом ОСОБА_6 не міг на момент інкримінованого правопорушення та не може на теперішній час усвідомлювати своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
За висновком судово-психіатричного експерта № 27 від 28.02.2020 р., відносно ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Будь-яких сумнівів в об`єктивності та достовірності вказаних висновків судово-психіатричних експертів, які складені судово-психіатричними експертами, попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що при прийняті рішення про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, судом першої інстанції належним чином враховані характер вчинених ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, небезпека для оточуючих, характер захворювання та думка експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені хворому, а тому відсутності підстави для застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру з іншим, більш суворим режимом нагляду.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3