справа № 208/1839/20
№ провадження 1-кс/208/1794/21
УХВАЛА
Іменем України

23 вересня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 власника майна ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням слідчого СВ Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

У своєму клопотанні просить суд накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливої повного відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Заборонити державним реєстраторам та іншим особам, які уповноважені вчиняти реєстраційні дії вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання просили задовільнити.

Власник майна та адвокат в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, слідчого, власника майна, адвоката, який вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 25.05.2007 у м. Кам`янське(м. Дніпродзержинську) між АКІБ «УкрСиббанк» (), в особі начальника відділення №952 ОСОБА_7 (далі - Банк) та ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено кредитний договір №0, предметом якого є кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США, а також договір про надання споживчого кредиту №0/2, предметом якого є кредит (кредитні кошти) у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 1590,00 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто) гривень, відповідно до графіка видачі кредиту (траншів).
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_8 за вказаними договорами Банком приймається застава нерухомості, а саме: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі продажу АЕІ №210332, реєстр №4532, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , а також порука фізичної особи ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідно до договору поруки №0/2 від 25.05.2007.
На виконання вказаних кредитних договорів між Банком та ОСОБА_8 також укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за №ВЕР 132453, р-р 2363 від 25.05.2007 (далі іпотечний договір), за яким ОСОБА_8 передає Банку в іпотеку нерухоме майно житлове приміщення, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (далі предмет іпотеки), про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер обтяження 5020399, а також до Державного реєстру іпотек номер обтяження 5020186).
В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.08.2012, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які достовірно знали про умови усіх своїх зобов`язань перед Банком, усвідомлювали, що розпорядження предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя (Банку) відповідно до п. 1.7 іпотечного договору заборонено, виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 шляхом обману, реалізуючи який ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_11 придбати у ОСОБА_8 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши останньому про те, що вказана квартира є предметом іпотеки.
24.08.2012 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у попередній змові з ОСОБА_8 , реалізуючи свій спільний прямий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами ОСОБА_11 , розуміючи те, що вони не мають право розпоряджатися предметом іпотеки без згоди Банку, перебуваючи в приміщені квартири за адресою: АДРЕСА_2 , отримали від ОСОБА_11 в якості передплати за вказану квартиру грошові кошти в сумі 22 418,00 (двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) доларів США, що станом на 24.08.2012 згідно офіційного курсу НБУ складало 179 187 (сто сімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят сім) гривень 07 копійок, на підтвердження чого надали ОСОБА_11 власноруч складену та засвідчену своїми підписами розписку.
Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не вчинили жодних дій, направлених на дострокове припинення кредитних договорів, а також іпотечного договору, або ініціювання перед Банком заміни предмету іпотеки, або порушення перед Банком питання про продаж та/або передачу третім особам предмету іпотеки за умови переведення на покупця суми заборгованості, що виникла із зобов`язання, забезпеченого іпотекою (відповідно до п. 2.2. іпотечного договору).
Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_8 заволоділи шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 22 418,00 (двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) доларів США, що станом на 24.08.2012 згідно офіційного курсу НБУ складало 179 187 (сто сімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят сім) гривень 07 копійок, заподіявши останньому майнову шкоду у великих розмірах.
Отже, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.
20.09.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ст. 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також ст. 17 Загально декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, яким закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, ст. ст. 2, 7 КПК України зазначені завдання кримінального судочинства, де завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку вимог ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена в клопотання слідчого та відповідача вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке питання повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно до вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч.2, ч.3, ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що накладення арешту об`єкт житлової нерухомості - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_4 необхідна для повного відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення..

Слідчий суддя, перевіривши клопотання слідчого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, тому що в матеріалах клопотання міститься іпотечний договір, на ім`я ОСОБА_8 , а у разі задоволення клопотання будуть порушенні права іпотекодержателя.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, відмовити.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1